^

Svenska Standardbibeln

Portions of the Holy Bible in Swedish, Svenska Standardbibeln translation

Copyright © 2025 Stiftelsen Svenska Folkbibeln, Stockholm
Language: (Swedish)

Kommentarer om denna bibelöversättning kan riktas till oversattning@standardbibeln.se.

2026-09-26

ePub generated by Haiola 26 Sep 2026 from source files dated 26 Sep 2026

dc369788-4b68-5669-b6c8-a721cf25da1b

Evangelium enligt Mattheus

1

2

3

4

5

6

7

8

9

10

11

12

13

14

15

16

17

18

19

20

21

22

23

24

25

26

27

28

Evangelium enligt Mattheus

1

Jesu släkttavla

1 Ursprungsbok för Jesus Kristus, Davids son, Abrahams son:

2 Abraham avlade Isaak,

och Isaak avlade Jakob,

och Jakob avlade Juda och hans bröder.

3 Och Juda avlade Pares och Zara genom Thamar.

Och Pares avlade Hesrom,

och Hesrom avlade Aram,

4 och Aram avlade Aminadab,

och Aminadab avlade Naasson,

och Naasson avlade Salmon.

5 Och Salmon avlade Boes genom Rachab,

och Boes avlade Jobed genom Ruth,

och Jobed avlade Jessai,

6 och Jessai avlade David, kungen.

Och David avlade Solomon genom henne som varit Urias.

7 Och Solomon avlade Roboam,

och Roboam avlade Abia,

och Abia avlade Asaf*,

8 och Asaf avlade Josafat,

och Josafat avlade Joram,

och Joram avlade Ozia,

9 och Ozia avlade Joatham,

och Joatham avlade Achaz,

och Achaz avlade Hezekia,

10 och Hezekia avlade Manasse,

och Manasse avlade Amos*,

och Amos avlade Josia,

11 och Josia avlade Jechonia och hans bröder

vid förflyttningen till Babylon.

12 Och efter förflyttningen till Babylon avlade Jechonia Salathiel,

och Salathiel avlade Zorobabel,

13 och Zorobabel avlade Abihud,

och Abihud avlade Eljakim,

och Eljakim avlade Azor,

14 och Azor avlade Sadok,

och Sadok avlade Achim,

och Achim avlade Elihud,

15 och Elihud avlade Eleazar,

och Eleazar avlade Matthan,

och Matthan avlade Jakob,

16 och Jakob avlade Josef, Marias man.

Av henne föddes Jesus som kallas Kristus.

17 Alltså är alla släkten från Abraham till David fjorton släkten, och från David till Babylonförflyttningen fjorton släkten, och från Babylonförflyttningen till Kristus fjorton släkten.

Jesu födelse

18 Och för Jesus Kristus var ursprunget så: när hans mor Maria hade blivit trolovad med Josef, innan de hade kommit samman, befanns hon havande i magen av helig Ande. 19 Men Josef, hennes man som var rättfärdig och inte ville exponera henne, beslöt sig för att i hemlighet förskjuta henne.

20 Men när han reflekterade över detta, se: en Herrens ängel i en dröm visade sig för honom och sade: ”Josef, Davids son! Du ska inte frukta att ta emot Maria som din hustru. För det som är avlat i henne är av helig Ande. 21 Och hon ska föda en son, och du ska kalla hans namn Jesus. För han ska frälsa sitt folk från deras synder.”

22 Och detta hela har hänt för att det skulle uppfyllas som var sagt av Herren genom profeten, som sade:

23 *Se, jungfrun ska vara havande i magen och föda en son.

Och man ska kalla hans namn Emmanuel,

vilket är översatt: Med oss Gud.

24 Och Josef reste sig från sömnen och gjorde som Herrens ängel hade förordnat för honom. Och han tog emot sin hustru, 25 och han kände henne inte förrän hon hade fött en son. Och han kallade hans namn Jesus.

2

Mager från öst

1 Men när Jesus var född i Bethlehem i Judeen under kung Herodes dagar, se: mager* från öst kom fram till Jerusalem 2 och sade: ”Var är han som är född judarnas kung? För vi har sett hans stjärna i Östern* och har kommit för att tillbe honom.”

3 Men när kung Herodes hörde det blev han oroad, och hela Jerusalem med honom. 4 Och han samlade alla översteprästerna och skriftlärda från folket och efterhörde från dem var Kristus föds. 5 Och de sade till honom: ”I Bethlehem i Judeen. För så är skrivet genom profeten:

6 *Och du, Bethlehem i Juda land,

är alls inte minst bland Juda styresmän.

För från dig ska utgå en styrande

som ska vara herde för mitt folk Israel.”

7 Då kallade Herodes i hemlighet på magerna och preciserade från dem tiden för stjärnan som visade sig. 8 Och han skickade dem till Bethlehem och sade: ”Gå och hör er noga för om barnet. Och då ni funnit, meddela mig så att även jag kan komma och tillbe honom.”

9 Och de lyssnade till kungen och gick. Och se, stjärnan som de såg i Östern gick före dem, tills den kom och stod ovanför där barnet var. 10 Och när de såg stjärnan, gladde de sig med mycket stor glädje. 11 Och de gick in i huset och såg barnet med Maria, hans mor, och de föll ner och tillbad honom. Och de öppnade sina skattgömmor och frambar till honom äregåvor: guld och olibanum* och myrra. 12 Och sedan de fått uppenbarelse i en dröm att inte vända tillbaka till Herodes, blev det på en annan väg de drog sig undan till sin trakt.

Flykten till Egypten

13 Men när de hade dragit sig undan, se: en Herrens ängel visar sig i en dröm för Josef och säger: ”Res dig, ta med barnet och dess mor och fly till Egypten! Och var där tills jag säger till dig. För Herodes kommer att söka efter barnet för att förgöra det.”

14 Och han reste sig, tog med barnet och dess mor i natten och drog sig undan till Egypten. 15 *Och han var där fram till Herodes frånfälle, för att det skulle uppfyllas som var sagt av Herren genom profeten, som sade: Ur Egypten kallade jag min son.

Herodes barnamord

16 Då såg Herodes att han blivit förlöjligad av magerna, och han blev väldigt rasande. Och han sände ut och avrättade alla gossarna i Bethlehem och i hela dess område från två år och neråt, enligt den tid som han hade preciserat från magerna. 17 Då uppfylldes det som var sagt genom profeten Jeremia, som sade:

18 *En röst i Rama hördes, gråt och klagan stor:

Rachel som grät över sina barn.

Och hon ville inte bli tröstad, för de finns inte.

Tillbaka till Israels land

19 Men när Herodes hade avlidit, se: en Herrens ängel visar sig i en dröm för Josef i Egypten 20 och säger: ”Res dig, ta med barnet och dess mor och gå till Israels land. För de är döda, de som sökte barnets själ.” 21 Och han reste sig och tog med barnet och dess mor och kom in i Israels land.

22 Men när han hörde att Archelaos regerar Judeen istället för sin far Herodes, fruktade han för att gå bort dit. Och sedan han fått uppenbarelse i en dröm, drog han sig undan till bygderna i Galileen. 23 Och han gick och bosatte sig i en stad som kallas Nazaret, för att det skulle uppfyllas som var sagt genom profeterna: att nazoré* ska han kallas.

3

Johannes Döparens förkunnelse

1 Och i de dagarna kommer Johannes Döparen fram och förkunnar i Judeens ödemark 2 [och] säger: ”Ändra sinne*! För himlarnas rike är nu nära.” 3 *För denne är den som är sagd genom profeten Esaias, som sade:

En ropandes röst i ödemarken:

Bered* Herrens väg! Gör raka hans stigar!

4 Och själv hade Johannes sin klädsel av kamelhår och ett läderbälte om sin höft, och hans föda var gräshoppor och vildhonung. 5 Då gick man ut till honom, Jerusalem och hela Judeen och hela trakten runt Jordan, 6 och de döptes i Jordanfloden av honom, erkännande sina synder.

7 Men när han såg många av fariseerna och saddukeerna komma till hans dop, sade han till dem: ”Huggormsyngel! Vem har visat er att fly från den kommande vreden? 8 Gör då frukt värdig sinnesändringen. 9 Och tänk er inte att säga inom er: Som far har vi Abraham. För jag säger er att Gud ur dessa stenar kan resa upp barn åt Abraham. 10 Och redan ligger yxan mot trädens rot. Varje träd som inte gör god frukt huggs alltså bort och kastas i eld.

11 Jag döper er i vatten till sinnesändring. Men den som kommer efter mig är starkare än jag, och jag är inte förtjänt att bära hans sandaler. Han ska döpa er i helig Ande och eld. 12 Hans kastskovel är i hans hand, och han ska rensa sin tröskplats och samla sitt vete in i ladan. Men agnarna ska han bränna upp med osläckbar eld.”

Jesu dop

13 Då kommer Jesus dit från Galileen till Jordan hos Johannes för att döpas av honom. 14 Men Johannes började hindra honom och sade: ”Jag har behov av att döpas av dig. Och du kommer till mig?” 15 Men Jesus svarade och sade till honom: ”Tillåt det nu. För så är det anständigt för oss att uppfylla all rättfärdighet.” Då tillät han honom.

16 Och döpt steg Jesus direkt upp ur vattnet, och se: då öppnades [för honom*] himlarna, och han såg Guds Ande komma ner som en duva [och] komma över honom. 17 Och se, en röst från himlarna som sade: ”Denne är min Son, den Älskade. I honom har jag funnit behag.”

4

Jesus prövad av djävulen

1 Sedan fördes Jesus upp till ödemarken av Anden för att prövas av djävulen. 2 Och när han hade fastat fyrtio dagar och fyrtio nätter blev han till sist hungrig. 3 Och fram kom frestaren och sade till honom: ”Om du är Guds Son, säg att dessa stenar ska bli bröd.” 4 *Men han svarade och sade: ”Det är skrivet: Inte bara på bröd ska människan leva, utan på varje ord som utgår genom Guds mun.”

5 Då tar djävulen med honom till den heliga staden, och han ställde honom på templets vinge 6 *och säger till honom: ”Om du är Guds Son, kasta dig ner! För det är skrivet att: Sina änglar ska han påbjuda om dig, och på händer ska de lyfta dig så att inte du stöter din fot mot en sten.” 7 *Då sade honom Jesus: ”Åter är det skrivet: Du ska inte pröva ut Herren din Gud.”

8 Åter tar djävulen med honom till ett väldigt högt berg och visar honom världens alla riken och deras härlighet, 9 och han sade till honom: ”Allt detta ska jag ge dig, om du faller ner och tillber mig.” 10 *Då säger honom Jesus: ”Bege dig, Satan! För det är skrivet: Herren din Gud ska du tillbe, och bara honom ska du dyrka.”

11 Då lämnar honom djävulen, och se: änglar kom fram och betjänade honom.

Jesus i folkslagens Galileen

12 Men när han hörde att Johannes hade blivit utlämnad, drog han sig undan till Galileen. 13 Och han lämnade Nazara* och kom och bosatte sig i Kafarnaum vid havet, i Zabulons och Nefthalims område, 14 för att det skulle uppfyllas som var sagt genom profeten Esaias, som sade:

15 *Zabulons land och Nefthalims land,

havsvägen, andra sidan Jordan, folkslagens Galileen:

16 det folk som sitter i mörker har sett ett stort ljus,

och för dem som sitter i dödens trakt och skugga

har ett ljus gått upp, för dem.

17 Från då började Jesus förkunna och säga: ”Ändra sinne! För himlarnas rike är nu nära.”

Jesu första lärjungar

18 Och vandrande längs Galileens hav såg han två bröder, Simon som kallas Petrus och Andreas hans bror, som kastade kastnät i havet. De var nämligen fiskare. 19 Och han säger till dem: ”Kom efter mig, och jag ska göra er till människofiskare.” 20 Och direkt lämnade de näten och följde honom.

21 Och han gick framåt därifrån och såg två andra bröder, Jakob  Zebedaios son och Johannes hans bror, i båten med Zebedaios sin far, förfärdigande sina nät. Och han kallade dem, 22 och direkt lämnade de båten och sin far och följde honom.

Jesus förkunnar i Galileen

23 Och han drog omkring i hela Galileen, och han undervisade i deras synagogor och förkunnade evangeliet om riket och botade varje åkomma och varje klenhet bland folket. 24 Och det gick ut hörsägen om honom i hela Syrien, och man förde fram till honom alla som hade det illa i olika åkommor och var ansatta av plågor, [och] demoniserade och månsjuka* och förlamade, och han botade dem. 25 Och det följde honom stora skaror från Galileen och Dekapolis och Jerusalem och Judeen och andra sidan Jordan.

JESU BERGSPREDIKAN (Kap 5–7)

5

Saligprisningarna

1 Och när han såg skarorna gick han upp till berget, och när han satte sig kom hans lärjungar fram till honom. 2 Och han öppnade sin mun och började undervisa dem och sade:

3 ”Saliga de fattiga i anden! För deras är himlarnas rike.

4 Saliga de som sörjer! För de ska bli tröstade.

5 Saliga de milda! För de ska ärva landet*.

6 Saliga de som hungrar och törstar efter rättfärdigheten!

För de ska bli mättade.

7 Saliga de barmhärtiga! För de ska få barmhärtighet.

8 Saliga de som är rena i hjärtat! För de ska se Gud.

9 Saliga de som är fridsskapare! För de ska kallas Guds söner.

10 Saliga de som förföljs för rättfärdighets skull!

För deras är himlarnas rike.

11 Saliga är ni när de kritiserar er och förföljer och säger allt ont mot er [ljugande*] för min skull. 12 Gläd er och jubla, för er lön är stor i himlarna. För så förföljde de profeterna före er.

Salt och ljus

13 Ni är jordens salt. Men om saltet blir kraftlöst, med vad ska det saltas? Till intet mäktar det mer, utom att kastas ut och trampas ner av människorna.

14 Ni är världens ljus. Inte kan en stad döljas som ligger ovanpå ett berg. 15 Inte heller tänder man en lampa och sätter den under skäppan*. Nej, på lampstället, och den skiner för alla i huset. 16 Så ska ert ljus skina inför människorna, så att de ser era goda gärningar och ärar er Far i himlarna.

Jesus och lagen

17 Anta inte att jag har kommit för att upplösa lagen eller profeterna. Jag har inte kommit för att upplösa, utan uppfylla. 18 För amen, jag säger er: Förrän himlen och jorden förgår ska aldrig ens ett jota eller streck förgå från lagen, förrän allt har skett.

19 Den som alltså upplöser ett av dessa minsta bud och lär människorna så, ska kallas minst i himlarnas rike. Men den som gör och lär ut, denne ska kallas stor i himlarnas rike. 20 För jag säger er att om inte er rättfärdighet överflödar mer än de skriftlärdas och fariseernas, kommer ni aldrig in i himlarnas rike.

Mord och vrede

21 *Ni har hört att det blev sagt till de urtida: Du ska inte mörda. Och den som mördar blir straffskyldig inför domen. 22 Men jag säger er att var och en som vredgas* på sin broder blir straffskyldig inför domen. Och den som säger till sin broder: Raká*, blir straffskyldig inför Sanhedrin. Och den som säger: Dåre, blir straffskyldig in i eldens Gehenna.

23 Om du alltså frambär din äregåva vid altaret, och där kommer ihåg att din broder har något emot dig, 24 lämna där din äregåva framför altaret och bege dig först och bli försonad med din broder. Och kom sedan och frambär din äregåva.

25 Var välsinnad med din motpart fort, medan du är med honom på vägen, så att inte motparten överlämnar dig till domaren, och domaren till undertjänaren och du kastas i fängelse. 26 Amen, jag säger dig: Du kommer aldrig ut därifrån förrän du betalt den sista quadranten*.

Äktenskapsbrott

27 *Ni har hört att det blev sagt: Du ska inte begå äktenskapsbrott. 28 Men jag säger er att var och en som ser på en kvinna för att åtrå henne har redan begått äktenskapsbrott med henne i sitt hjärta. 29 Och om ditt högra öga skandaliserar dig, ta ut det och kasta ifrån dig! För det gagnar dig att en av dina lemmar går förlorad och inte hela din kropp kastas i Gehenna. 30 Och om din högra hand skandaliserar dig, hugg bort den och kasta ifrån dig! För det gagnar dig att en av dina lemmar går förlorad och inte hela din kropp går bort till Gehenna.

31 *Och det blev sagt: Den som förskjuter sin hustru ska ge henne skilsmässa. 32 Men jag säger er att var och en som förskjuter sin hustru, förutom med anledning av otukt, gör att hon begår äktenskapsbrott*. Och den som gifter sig med en förskjuten kvinna begår äktenskapsbrott.

Ja och nej

33 *Åter har ni hört att det blev sagt till de urtida: Du ska inte svära falskt, utan du ska infria till Herren dina eder. 34 Men jag säger till er att inte svära alls: varken vid himlen, för den är Guds tron, 35 eller vid jorden, för den är hans fötters fotpall, eller vid Jerusalem, för det är den store Kungens stad. 36 Inte heller vid ditt huvud ska du svära, för du kan inte göra ett hårstrå vitt eller svart. 37 Utan ert ord ska vara ja, ja – nej, nej. Och det som är mer än detta är från det onda*.

Älska era fiender

38 *Ni har hört att det blev sagt: Öga för öga och tand för tand. 39 Men jag säger till er att inte stå emot det onda. Nej, den som örfilar dig på [din] högra kind, vänd mot honom även den andra. 40 Och åt den som vill gå inför rätta med dig och ta din tunika, lämna honom även manteln. 41 Och den som rekvirerar dig för en mil*, bege dig med honom två. 42 Åt den som ber dig ska du ge, och från den som vill låna av dig ska du inte vända dig bort.

43 *Ni har hört att det blev sagt: Du ska älska din nästa och hata din fiende. 44 Men jag säger er: Älska era fiender och be för dem som förföljer er, 45 så att ni blir söner till er Far i himlarna. För sin sol låter han gå upp över onda och goda, och det* regnar över rättfärdiga och orättfärdiga.

46 För om ni älskar dem som älskar er, vad för lön har ni? Gör inte även tullindrivarna detsamma? 47 Och om ni hälsar bara era syskon, vad gör ni som är mer? Gör inte även de av folkslagen detsamma? 48 Ni ska alltså vara fullkomliga, såsom er himmelske Far är fullkomlig.

6

Rätt givande

1 [Men*] akta så att ni inte gör er rättfärdighet inför människorna, för att skådas av dem. Annars har ni ingen lön hos er Far i himlarna. 2 När du gör en allmosa ska du alltså inte basunera framför dig, såsom hycklarna gör i synagogorna och på gatustråken för att bli ärade av människorna. Amen, jag säger er: De har fått ut sin lön.

3 Men när du gör en allmosa, ska inte din vänstra hand veta vad din högra gör, 4 så att din allmosa är i det fördolda. Och din Far, som ser i det fördolda, ska löna dig.

Rätt bön

5 Och när ni ber, ska ni inte vara som hycklarna. För de har det kärt att stå i synagogorna och i gatornas hörn och be, för att visa sig för människorna. Amen, jag säger er: De har fått ut sin lön.

6 Men du när du ber, gå in i din kammare och stäng din dörr och be till din Far, som är i det fördolda. Och din Far, som ser i det fördolda, ska löna dig.

7 Och när ni ber, ska ni inte rabbla ord såsom de av folkslagen. För de tänker sig att de genom sin mångordighet ska bli bönhörda. 8 Ni ska alltså inte likna dem. För er Far vet vad ni har behov av innan ni ber honom.

Herrens bön

9 Så ska alltså ni be:

Vår Far i himlarna,

helgas ska ditt namn.

10 Komma ska ditt rike.

Ske ska din vilja, som i himmel också på jord.

11 Vårt tillkommande* bröd ge oss idag.

12 Och förlåt oss våra skulder,

såsom också vi förlåtit* våra skyldiga.

13 Och för oss inte in i frestelse,

utan rädda oss från det onda.*

14 För om ni förlåter människorna deras felsteg, ska er himmelske Far förlåta också er. 15 Men om ni inte förlåter människorna, ska inte heller er Far förlåta era felsteg.

Rätt fasta

16 Och när ni fastar, bli inte som hycklarna, dysterögda. För de förstör sina ansikten så att de visar sig fastande för människorna. Amen, jag säger er: De har fått ut sin lön.

17 Men du när du fastar, smörj in ditt huvud och tvätta ditt ansikte, 18 så att du inte visar dig för människorna fastande utan för din Far, som är i det förtäckta. Och din Far, som ser i det förtäckta, ska löna dig.

Skatter i himlen

19 Spara inte ihop åt er skatter på jorden, där mal och ätande* förstör och där tjuvar gör inbrott och stjäl. 20 Utan spara ihop åt er skatter i himlen, där varken mal eller ätande förstör och där tjuvar inte gör inbrott eller stjäl. 21 För där din skatt är, där kommer också ditt hjärta att vara.

Ögat är kroppens lampa

22 Kroppens lampa är ögat. Om nu ditt öga är generöst*, blir hela din kropp upplyst. 23 Men om ditt öga är ont, blir hela din kropp mörklagd. Om nu ljuset i dig är mörker – vilket mörker!

Gud eller mammon

24 Ingen kan fasttjäna två herrar. För antingen kommer han att hata den ene och älska den andre, eller hålla tag i en och ringakta den andre. Ni kan inte fasttjäna Gud och mammon*.

Bekymra er inte

25 Därför säger jag er: Bekymra er inte för er själ, vad ni ska äta [eller vad ni ska dricka*], eller för er kropp, vad ni ska iklä er. Är inte själen mer än födan? Och kroppen mer än klädseln? 26 Se på himlens fåglar, att de inte sår eller skördar eller samlar i lador. Och er himmelske Far ger dem näring. Är inte ni mycket viktigare än de? 27 Men vem av er kan, genom att bekymra sig, lägga till sin ålder* en enda aln*?

28 Och för klädsel, varför bekymrar ni er? Studera åkerns liljor, hur de växer. De sliter inte eller spinner. 29 Men jag säger er att inte ens  Solomon i all sin härlighet klädde sig som en av dessa. 30 Men om Gud så ekiperar åkerns gräs, som finns idag och imorgon kastas i en lerugn, hur mycket mer då inte er, klentrogna?

31 Bekymra er alltså inte och säg: Vad ska vi äta? eller: Vad ska vi dricka? eller: Vad ska vi klä oss med? 32 För allt detta söker folkslagen efter, för er himmelske Far vet att ni behöver detta alltsammans. 33 Men sök först [Guds] rike och hans rättfärdighet*, och allt detta ska tillföras er. 34 Bekymra er alltså inte för morgondagen, för morgondagen ska bekymra sig för sig själv. Nog för dagen är dess onda.

7

Flisan och bjälken

1 Döm inte, så att ni inte blir dömda. 2 För med den dom ni dömer ska ni dömas, och med det mått ni mäter med ska det mätas åt er.

3 Men varför ser du flisan i din broders öga, men bjälken i ditt öga beaktar du inte? 4 Eller hur ska du säga till din broder: Låt mig kasta ut flisan ur ditt öga – och se: bjälken i ditt öga! 5 Hycklare, kasta först ut ur ditt öga bjälken. Och då ska du se bra för att kasta ut flisan ur din broders öga.

Det heliga och hundarna

6 Ni ska inte ge det heliga åt hundarna eller kasta era pärlor framför svinen. Annars kommer de att trampa ner dem med sina fötter, och vända sig och slita sönder er.

Den som ber får

7 Be, och det ska ges er. Sök, och ni ska finna. Bulta, och det ska öppnas för er. 8 För var och en som ber får, och den som söker finner. Och för den som bultar ska det öppnas.

9 Eller vem av er är en människa som hans son ska be om bröd – inte kommer han att ge honom en sten? 10 Eller också är det fisk han ska be om – inte kommer han att ge honom en orm? 11 Om nu ni som är onda förstår att ge goda gåvor till era barn, hur mycket mer ska er Far i himlarna ge goda ting till dem som ber honom?

Gyllene regeln

12 Alltså: allt vad ni vill att människorna ska göra för er, så ska också ni göra för dem. För detta är lagen och profeterna.

Den trånga porten

13 Gå in genom den trånga porten. För bred* är porten och rymlig vägen som leder bort till fördärvet, och många är de som går in genom den. 14 Hur trång är porten och pressad vägen som leder bort till livet, och få är de som finner den.

Av frukten känns trädet

15 Akta er för de falska profeterna, som kommer till er i fårs klädsel men inuti är rovlystna vargar. 16 Från deras frukter ska ni känna igen dem. Inte plockar man väl ihop druvor från törnen, eller fikon från tistlar? 17 Så gör varje gott träd goda frukter, men det ruttna trädet gör onda frukter. 18 Ett gott träd kan inte göra onda frukter, inte heller ett ruttet träd göra goda frukter. 19 Varje träd som inte gör god frukt huggs bort och kastas i eld. 20 Alltså är det från deras frukter ni ska känna igen dem.

21 Inte var och en som säger till mig: Herre, Herre, ska komma in i himlarnas rike, utan den som gör viljan hos min Far i himlarna. 22 Många ska säga till mig på den dagen: Herre, Herre, har inte vi med ditt namn profeterat, och med ditt namn drivit ut demoner, och med ditt namn gjort många kraftgärningar? 23 *Och då ska jag bekänna för dem att: Jag har aldrig känt er. Dra bort från mig, ni som utför laglösheten.

De två husbyggarna

24 Var och en som alltså hör dessa mina ord och gör dem ska liknas vid en klok man som byggde sitt hus på klippan. 25 Och ner kom vätan, och floderna kom och vindarna blåste och föll mot det huset. Och det föll inte, för det var grundat på klippan.

26 Och var och en som hör dessa mina ord och inte gör dem ska liknas vid en dåraktig man som byggde sitt hus på sanden. 27 Och ner kom vätan, och floderna kom och vindarna blåste och stötte mot det huset. Och det föll, och dess fall var stort.”

28 Och det hände sig, när Jesus hade fullbordat dessa ord, att skarorna var överväldigade vid hans undervisning. 29 För han undervisade dem som en som hade auktoritet, och inte som deras skriftlärda.

8

Jesus renar en spetälsk

1 Och när han gick ner från berget följde honom stora skaror. 2 Och se, en spetälsk kom fram och tillbad honom och sade: ”Herre, om du vill, kan du rena mig.” 3 Och han räckte ut handen och rörde vid honom och sade: ”Jag vill. Var renad!” Och direkt renades hans spetälska.

4 Och då säger honom Jesus: ”Se till att du inte till någon säger det. Nej, bege dig, visa dig för prästen och frambär den äregåva som Mose har förordnat, till ett vittnesbörd för dem.”

En centurions tro

5 När han gick in i Kafarnaum, kom det fram till honom en centurion som vädjade till honom 6 och sade: ”Herre, min gosse är liggande i huset förlamad, förskräckligt plågad.” 7 Och han säger till honom: ”Jag ska komma och bota honom.” 8 Och centurionen svarade och sade: ”Herre, jag är inte förtjänt att du går in under mitt tak. Men säg bara till med ett ord och min gosse blir helad. 9 För även jag är en människa under auktoritet och har under mig soldater, och jag säger till den: Gå, och han går, och till en annan: Kom, och han kommer, och till min fasttjänare: Gör detta, och han gör det.”

10 Och när Jesus hörde det, blev han förundrad och sade till dem som följde: ”Amen, jag säger er: Hos ingen har jag funnit en så stor tro i Israel*. 11 Och jag säger er att många från öst och väst ska komma och luta sig till bords med Abraham och Isaak och Jakob i himlarnas rike. 12 Men rikets barn ska kastas ut i det yttre mörkret. Där blir gråten och tändernas gnissel.”

13 Och Jesus sade till centurionen: ”Bege dig. Som du trott ska det ske för dig.” Och helad blev [hans] gosse i den stunden.

Jesus botar Petrus svärmor

14 Och Jesus kom till Petrus hus och såg hans svärmor liggande och febrig. 15 Och han rörde vid hennes hand, och då lämnade henne febern. Och hon reste sig och började betjäna honom.

16 Men när det blev kväll, förde man fram till honom många demoniserade. Och han drev ut andarna med ett ord, och alla som hade det illa botade han, 17 *för att det skulle uppfyllas som var sagt genom profeten Esaias, som sade: Han tog våra sjukdomar och bar våra åkommor.

Lärjungaskapets kostnad

18 Men när Jesus såg en skara omkring honom, befallde han att man skulle fara bort till andra sidan havet. 19 Och det kom fram en skriftlärd och sade till honom: ”Lärare, jag ska följa dig vart du än går iväg.” 20 Och då säger honom Jesus: ”Rävarna har lyor, och himlens fåglar bon. Men Människosonen har ingenstans han lutar huvudet.”

21 Och en annan av [hans] lärjungar sade till honom: ”Herre, tillåt mig att först gå bort och begrava min far.” 22 Men Jesus säger till honom: ”Följ mig. Och låt de döda begrava sina egna döda.”

Jesus stillar stormen

23 Och när han steg i båten följde honom hans lärjungar. 24 Och se, en väldig bävning kom på havet, så att båten började övertäckas av vågorna. Men han sov. 25 Och de kom fram och väckte honom och sade: ”Herre, fräls! Vi går förlorade!” 26 Och han säger till dem: ”Varför är ni fega, ni klentrogna?” Sedan reste han sig och näpste vindarna och havet, och det blev ett väldigt lugn. 27 Och människorna var förundrade och sade: ”Vad för en är denne? För även vindarna och havet hörsammar honom!”

Jesus botar två demoniserade

28 Och när han kom till andra sidan, till gadarenernas* trakt, mötte honom två demoniserade som kom ut från gravarna, så väldigt besvärliga att ingen mäktade att gå förbi på den vägen. 29 Och se, de skrek och sade: ”Vad mellan oss och dig, Guds Son? Har du kommit hit i förtid för att plåga oss?”

30 Men där fanns långt ifrån dem en skock med många svin som vallades. 31 Och demonerna vädjade till honom och sade: ”Om du driver ut oss, sänd oss till svinskocken.” 32 Och han sade till dem: ”Bege er!” Och de kom ut och for bort in i svinen, och se: hela skocken stormade ner från branten i havet och dog i vattnen.

33 Och de som vallade flydde, och ivägkomna in i staden berättade de allt, även det om de demoniserade. 34 Och se: hela staden kom ut, Jesus till mötes. Och när de såg honom, vädjade de att han skulle gå vidare från deras område.

9

Jesus förlåter synder

1 Och han steg i en båt och for över till andra sidan och kom till sin egen stad. 2 Och se, de bar fram till honom en förlamad, liggande på en bädd. Och Jesus såg deras tro och sade till den förlamade: ”Fatta mod, barn. Dina synder förlåts.”

3 Och se, några av de skriftlärda sade inom sig: ”Den där hädar!” 4 Och Jesus såg* deras reflektioner och sade: ”Varför reflekterar ni onda ting i era hjärtan? 5 För vad är lättare? Att säga: Dina synder förlåts, eller att säga: Res dig och vandra? 6 Men för att ni ska veta att auktoritet har Människosonen på jorden att förlåta synder” – sedan säger han till den förlamade: ”Res dig, ta din bädd och bege dig till ditt hus!” 7 Och han reste sig och gick iväg till sitt hus. 8 Och när skarorna såg det, fruktade de och ärade Gud som gett sådan auktoritet åt människorna.

Jesus hos tullindrivare och syndare

9 Och Jesus drog vidare därifrån, och såg en man sittande vid tullhuset som kallades Mattheus. Och han säger till honom: ”Följ mig!” Och han stod upp och följde honom.

10 Och det hände sig när han låg till bords i huset, och se: många tullindrivare och syndare kom och låg till bords med Jesus och hans lärjungar. 11 Och när fariseerna såg det, sade de till hans lärjungar: ”Varför är det med tullindrivarna och syndarna er lärare äter?” 12 Men han hörde det och sade: ”Inte har de starka behov av läkare, utan de som har det illa. 13 *Men gå och lär er vad detta är: Barmhärtighet vill jag och inte offer. För jag har inte kommit för att kalla rättfärdiga, utan syndare.”

Jesus och fastan

14 Då kommer Johannes lärjungar fram till honom och säger: ”Varför fastar vi och fariseerna [mycket*], men dina lärjungar fastar inte?” 15 Och Jesus sade till dem: ”Inte kan bröllopssalens söner sörja så länge brudgummen är med dem? Men det ska komma dagar när brudgummen tas ifrån dem, och då ska de fasta.

16 Och ingen sätter på en lapp av okrympt tyg på en gammal mantel. För den tar bort sin fullhet från manteln, och det blir en värre reva. 17 Och man häller inte ungt vin i gamla läglar. Annars slits läglarna sönder, och vinet utgjuts och läglarna går förlorade. Nej, man häller ungt vin i nya läglar, och båda sambevaras.”

Jairos dotter och den blödande kvinnan

18 Medan han talade detta till dem, se: en ledare kom och började tillbe honom och sade att: ”Min dotter avled nu. Men kom och lägg din hand på henne och hon ska leva.” 19 Och då reste sig Jesus och följde honom, även hans lärjungar.

20 Och se: en kvinna som hade blött i tolv år kom fram bakifrån och rörde vid hörntofsen på hans mantel. 21 För hon sade inom sig: ”Om jag så bara rör vid hans mantel, blir jag frälst.” 22 Och Jesus vände sig och såg henne och sade: ”Fatta mod, dotter. Din tro har frälst dig.” Och frälst blev kvinnan från den stunden.

23 Och när Jesus kom till ledarens hus och såg flöjtblåsarna och skaran som väsnades, 24 sade han: ”Dra er undan! För flickan har inte dött, utan sover.” Och de skrattade åt honom. 25 Men när skaran hade drivits ut gick han in och grep hennes hand, och flickan reste sig. 26 Och detta rykte gick ut i hela det landet.

Jesus botar två blinda och en stum

27 Och när Jesus drog vidare därifrån, följde [honom] två blinda som skrek och sade: ”Förbarma dig över oss, Davids son!” 28 Och när han kommit till huset kom de blinda fram till honom, och Jesus säger till dem: ”Tror ni att jag kan göra detta?” De säger till honom: ”Ja, Herre.” 29 Då rörde han vid deras ögon och sade: ”Efter er tro ska det ske för er.” 30 Och deras ögon öppnades. Och Jesus frustade mot* dem och sade: ”Se till att ingen får veta.” 31 Men de gick ut och spred ryktet om honom i hela det landet.

32 Och när de gick ut, se: då förde man fram till honom en stum demoniserad människa. 33 Och när demonen var utdriven talade den stumme, och skarorna var förundrade och sade: ”Aldrig har det visat sig sådant i Israel!” 34 Men fariseerna sade: ”Det är med demonernas furste han driver ut demonerna.”

Som får utan herde

35 Och Jesus drog omkring i alla städerna och byarna, och han undervisade i deras synagogor och förkunnade evangeliet om riket och botade varje åkomma och varje klenhet. 36 *Och när han såg skarorna kände han innerligt för dem, för de var besvärade och slängda, som får som inte har herde. 37 Då säger han till sina lärjungar: ”Skörden är stor, men arbetarna få. 38 Bönfall därför skördens Herre att han driver ut arbetare till sin skörd.”

10

Jesus sänder ut de tolv

1 Och han kallade till sig sina tolv lärjungar och gav dem auktoritet över orena andar, att driva ut dem och bota varje åkomma och varje klenhet. 2 Och de tolv apostlarnas namn är dessa: först Simon som kallas Petrus och Andreas hans bror, och Jakob Zebedaios son och Johannes hans bror, 3 Filippos och Bartholomaios, Thomas och Mattheus tullindrivaren, Jakob Alfaios son och Thaddaios*, 4 Simon Kananaios* och Judas Iskariot, som också utlämnade honom.

5 Dessa tolv sände Jesus ut, och han instruerade dem och sade: ”Till folkslagens väg ska ni inte gå bort, och i samariers stad ska ni inte gå in. 6 Utan gå snarare till de förlorade fåren av Israels hus. 7 Och medan ni går, förkunna och säg att nära är nu himlarnas rike. 8 Bota sjuka. Uppväck döda. Rena spetälska. Driv ut demoner. Gratis har ni fått, gratis ska ni ge. 9 Förvärva inte guld eller silver eller koppar för era bälten, 10 inte väska för vägen eller två tunikor eller sandaler eller stav. För arbetaren är värd sin föda.

11 Och i den stad eller by ni kommer till, hör er för vem i den som är värdig, och där ska ni stanna tills ni går ut. 12 Och när ni kommer in i huset, hälsa det. 13 Och om huset är värdigt, ska er frid komma över det. Men om det inte är värdigt, ska er frid till er vända om. 14 Och den som inte välkomnar er och inte hör era ord, gå ut utanför det huset eller den staden och skaka ut dammet från era fötter. 15 Amen, jag säger er: det ska bli uthärdligare för Sodoms och Gomorras land på domens dag än för den staden.

Som får bland vargar

16 Se, jag sänder ut er som får mitt bland vargar. Var då kloka som ormarna och oförvanskade som duvorna. 17 Men akta er för människorna. För de ska utlämna er till sanhedriner, och i sina synagogor ska de piska er. 18 Och även inför styresmän och kungar ska ni föras för min skull, till ett vittnesbörd för dem och för folkslagen.

19 Men när de utlämnar er, bekymra er inte för hur eller vad ni ska tala. För det ska ges er i den stunden vad ni ska tala. 20 För det är inte ni som talar, utan er Fars Ande som talar genom er.

21 Och broder ska utlämna broder till döden, och en far ett barn, och det ska resa sig barn mot föräldrar och döda dem. 22 Och ni ska bli hatade av alla för mitt namns skull. Men den som håller ut till slutet, denne ska bli frälst. 23 Och när de förföljer er i denna stad, fly till den andra. Amen, jag säger er: Ni kommer aldrig att fullborda Israels städer förrän Människosonen kommer.

24 En lärjunge är inte över läraren, inte heller en fasttjänare över sin Herre. 25 Det är nog för lärjungen att han blir som sin lärare, och fasttjänaren som sin Herre. Om de även kallat hushärskaren Beelzebul*, hur mycket mer hans husfolk?

Frukta inte människor

26 Frukta dem alltså inte. För det finns inget övertäckt som inte ska uppenbaras, och inget dolt som inte ska bli känt. 27 Det jag säger er i mörkret ska ni säga i ljuset, och det ni hör i örat ska ni förkunna på hustaken.

28 Och frukta inte för dem som dödar kroppen men inte kan döda själen. Nej, frukta snarare honom som kan förgöra både själ och kropp i Gehenna. 29 Säljs inte två sparvar för ett ass*? Och inte en enda av dem faller till jorden utan er Far. 30 Och på er är till och med huvudhåren alla räknade. 31 Frukta alltså inte. Ni är viktigare än många sparvar.

32 Var och en som alltså kommer att bekänna sig till mig inför människorna, honom ska också jag bekänna mig till inför min Far i himlar[na]. 33 Men den som kommer att förneka mig inför människorna, honom ska också jag förneka inför min Far i himlar[na].

Inte fred utan svärd

34 Anta inte att jag har kommit för att sätta fred på jorden. Jag har inte kommit för att sätta fred, utan svärd. 35 *För jag har kommit för att splittra en man mot sin far, och en dotter mot sin mor, och en brud mot sin svärmor. 36 Och människans fiender blir hans husfolk.

37 Den som har far eller mor mer kär än mig är mig inte värdig, och den som har son eller dotter mer kär än mig är mig inte värdig. 38 Och den som inte tar sitt kors och följer efter mig är mig inte värdig. 39 Den som finner sin själ ska förlora den. Och den som förlorar sin själ för min skull ska finna den.

40 Den som välkomnar er, välkomnar mig. Och den som välkomnar mig, välkomnar honom som har sänt mig. 41 Den som välkomnar en profet för en profets namns skull ska få en profets lön, och den som välkomnar en rättfärdig för en rättfärdigs namns skull ska få en rättfärdigs lön. 42 Och den som ger en av dessa små bara en bägare kallt att dricka, för en lärjunges namns skull – amen, jag säger er: Aldrig ska han förlora sin lön.”

11

1 Och det hände sig, när Jesus hade fullbordat att förordna för sina tolv lärjungar, att han gick vidare därifrån för att undervisa och förkunna i deras städer.

Jesus svarar Johannes Döparen

2 Men när Johannes hörde i fånghäktet om Kristi gärningar, skickade han bud genom sina lärjungar 3 och sade till honom: ”Är du den som kommer? Eller är det en annan vi ska vänta oss?”

4 Och Jesus svarade och sade till dem: ”Gå och berätta för Johannes det ni hör och ser: 5 Blinda ser igen och lama vandrar. Spetälska renas och döva hör, och döda uppväcks och fattiga evangeliseras. 6 Och salig är den som inte skandaliseras av mig.”

Jesus vittnar om Johannes

7 Men när dessa hade gått, började Jesus säga till skarorna om Johannes: ”Vad gick ni ut i ödemarken för att skåda?* Ett vassrör som skakas av vind? 8 Nej, vad gick ni ut för att se? En man ekiperad i mjukt? Se, de som bär det mjuka är i kungarnas hus. 9 Nej, vad gick ni ut för att se? En profet? Ja, jag säger er: och mycket mer än en profet. 10 *Det är denne om vilken det är skrivet:

Se, jag sänder min ängel framför ditt ansikte.

Han ska preparera din väg framför dig.

11 Amen, jag säger er: Ingen har rests upp bland dem födda av kvinnor större än Johannes Döparen. Men den mindre i himlarnas rike är större än han.

12 Men från Johannes Döparens dagar fram till nu tvingar sig* himlarnas rike fram, och betvingare rycker det. 13 För alla profeterna och lagen har fram till Johannes profeterat. 14 Och om ni vill motta det: han är Elia som ska komma. 15 Den som har öron* ska höra.

16 Men vid vad ska jag likna detta släkte? Det är likt barn som sitter på torgen, som ropar till de andra 17 och säger: Vi flöjtade för er, och ni dansade inte. Vi sjöng sorgesång, och ni slog inte er själva. 18 För Johannes kom, och han varken äter eller dricker, och man säger: En demon har han. 19 Människosonen kom, och han äter och dricker, och man säger: Se människan, frossare och vindrinkare, tullindrivares vän och syndares! Och Visheten har förklarats rättfärdig av sina gärningar*.”

Jesu verop över städer

20 Sedan började han kritisera de städer i vilka de flesta av hans kraftgärningar skett, eftersom de inte hade ändrat sinne: 21 ”Ve dig, Korazin! Ve dig, Bethsaida! För om det var i Tyros och Sidon de hade skett, kraftgärningarna som skett i er, hade de sedan länge i säck och aska ändrat sinne. 22 Men jag säger er: För Tyros och Sidon ska det bli uthärdligare på domens dag än för er.

23 Och du Kafarnaum, inte ska du till himlen bli upphöjd? Till Hades ska du gå ner. För om det var i Sodom de hade skett, kraftgärningarna som skett i dig, hade det varit kvar fram tills idag. 24 Men jag säger er att för Sodoms land ska det bli uthärdligare på domens dag än för dig.”

Jesus är Guds vishet

25 Vid den tiden svarade Jesus och sade: ”Jag erkänner dig Far, himlens och jordens Herre, för att du har dolt detta för visa och förståndiga och uppenbarat det för småbarn. 26 Ja Far, för så blev det välbehag inför dig. 27 Allt har åt mig överlämnats av min Far. Och ingen känner helt Sonen utom Fadern, inte heller känner någon helt Fadern utom Sonen och den för vilken Sonen önskar uppenbara det.

28 Kom till mig, alla ni som sliter och är belastade, och jag ska ge er ro. 29 *Ta upp mitt ok på er och lär av mig, för mild är jag och ödmjuk i hjärtat, och ni ska finna ro för era själar. 30 För mitt ok är snällt och min börda lätt.”

12

Jesus är sabbatens Herre

1 Vid den tiden gick Jesus på sabbaten genom sädesfälten, och hans lärjungar blev hungriga och började rycka av ax och äta. 2 Men fariseerna såg det och sade till honom: ”Se: dina lärjungar gör det som inte är tillåtet att göra på sabbaten.” 3 Men han sade till dem: ”Har ni inte läst vad David gjorde när han blev hungrig, och de som var med honom? 4 Hur han gick in i Guds hus, och framsättningens bröd åt de*, det som inte var tillåtet för honom att äta eller för de som var med honom, utom bara för prästerna.

5 Eller har ni inte läst i lagen att på sabbaten profanerar prästerna i templet sabbaten och är skuldlösa? 6 Och jag säger er att något större än templet är här. 7 *Men om ni hade förstått vad detta är: Barmhärtighet vill jag och inte offer, hade ni inte fällt de skuldlösa. 8 För Människosonen är Herre över sabbaten.”

9 Och han gick vidare därifrån och kom till deras synagoga, 10 och se: en människa som hade en skrumpen hand. Och de frågade honom och sade: ”Om det är tillåtet på sabbaten att bota?”, för att anklaga honom. 11 Och han sade till dem: ”Vem av er skulle vara en människa som har ett enda får, och om detta faller på sabbaten i en grop, ska han då inte gripa det och resa upp? 12 Hur mycket viktigare är då en människa än ett får? Alltså är det tillåtet på sabbaten att göra väl.” 13 Sedan säger han till människan: ”Räck ut din hand.” Och han räckte ut den, och den blev återställd frisk som den andra.

14 Men ut gick fariseerna och tog beslut* mot honom för att förgöra honom. 15 Men Jesus förstod och drog sig undan därifrån.

Herrens gosse

Och det följde honom många [skaror*], och han botade dem alla. 16 Och han näpste dem, att de inte skulle göra honom uppenbar, 17 för att det skulle uppfyllas som var sagt genom profeten Esaias, som sade:

18 *Se min gosse som jag valt,

min älskade till vilken min själ funnit behag.

Jag ska sätta min Ande över honom,

och rättvisa för folkslagen ska han meddela.

19 Han ska inte gräla eller vråla,

och ingen ska höra på gatorna hans röst.

20 Ett knäckt vassrör ska han inte krossa,

och en rykande veke ska han inte släcka,

tills han till seger drivit ut rättvisan.

21 Och på hans namn ska folkslag hoppas.

Jesus eller Beelzebul

22 Sedan fördes det fram till honom en demoniserad blind och stum, och han botade honom så att den stumme talade och såg. 23 Och alla skarorna var utom sig och sade: ”Inte är väl denne Davids son?” 24 Men fariseerna hörde det och sade: ”Den där driver inte ut demonerna utom med Beelzebul*, demonernas furste.”

25 Men han förstod deras reflektioner och sade till dem: ”Varje rike delat mot sig självt blir ödelagt, och varje stad eller hus delat mot sig självt kommer inte att bestå. 26 Och om Satan driver ut Satan, har han mot sig själv blivit delad. Hur ska då hans rike bestå? 27 Och om jag med Beelzebul driver ut demonerna: era söner, med vem driver de ut? Därför blir de era domare. 28 Men om det är med Guds Ande jag driver ut demonerna, då har Guds rike nått till er.

29 Eller hur kan någon gå in i den starkes hus och rycka hans kärl, om han inte först binder den starke? Och sedan ska han länsa hans hus. 30 Den som inte är med mig är mot mig, och den som inte samlar med mig skingrar.

31 Därför säger jag er: All synd och hädelse ska förlåtas människorna. Men Andens hädelse kommer inte att förlåtas. 32 Och den som säger ett ord mot Människosonen, det ska förlåtas honom. Men den som säger det mot den heliga Anden, det kommer inte att förlåtas honom, varken i denna eon eller i den kommande.

Trädet och frukten

33 Gör antingen trädet gott och dess frukt god, eller gör trädet ruttet och dess frukt rutten. För från frukten känns trädet. 34 Huggormsyngel! Hur kan ni tala gott när ni är onda? För ur hjärtats överflöd talar munnen. 35 Den goda människan kastar ur sin goda skattgömma fram goda ting. Och den onda människan kastar ur sin onda skattgömma fram onda ting.

36 Men jag säger er att varje overksamt ord som människorna kommer att tala, för det ska de avge räkenskap på domens dag. 37 För utifrån dina ord ska du förklaras rättfärdig, och utifrån dina ord ska du bli fälld.”

Jonas tecken

38 Då svarade honom några av de skriftlärda och fariseerna och sade: ”Lärare, vi vill från dig se ett tecken.” 39 Men han svarade och sade till dem: ”Ett ont och äktenskapsbrytande släkte söker ett tecken. Och ett tecken ska inte ges det, utom profeten Jonas tecken. 40 *För såsom Jona var i havsmonstrets buk tre dagar och tre nätter, så ska Människosonen vara i jordens hjärta tre dagar och tre nätter.

41 Ninevitiska män ska uppstå vid domen med detta släkte och fördöma det. För de ändrade sinne vid Jonas förkunnelse, och se: något större än Jona är här. 42 Söderns drottning ska resa sig vid domen med detta släkte och fördöma det. För hon kom från jordens ändar för att höra Solomons vishet, och se: något större än Solomon är här.

En ond andes återkomst

43 Men när den orena anden kommer ut ur människan, går den genom vattenlösa platser och söker ro och finner ingen. 44 Då säger den: Till mitt hus ska jag vända om, varifrån jag kom ut. Och den kommer och finner det ledigt, sopat och tillsnyggat. 45 Då går den och tar med sig sju andra andar ondare än sig själv, och de går in och bosätter sig där. Och då blir det sista för den människan värre än det första. Så ska det bli också för detta onda släkte.”

Jesu mor och bröder

46 Medan han ännu talade till skarorna, se: hans mor och bröder stod utanför och sökte tala med honom. 47 [Och någon sade till honom: ”Se: din mor och dina bröder* utanför står och söker tala med dig.”]* 48 Men han svarade och sade till den som talade till honom: ”Vem är min mor? Och vilka är mina bröder?” 49 Och han räckte ut sin hand mot sina lärjungar och sade: ”Se: min mor och mina bröder. 50 För den som gör viljan hos min Far i himlarna, han är min bror och syster och mor.”

13

Liknelsen om såningsmannen

1 På den dagen gick Jesus ut från huset och satt vid havet. 2 Och det samlades hos honom så stora skaror att han steg i en båt och satt, och hela skaran stod på stranden. 3 Och han talade till dem mycket i liknelser och sade:

”Se: ut gick såningsmannen för att så. 4 Och under det att han sådde föll en del vid vägen, och fåglarna kom och åt upp det. 5 Och annat föll på det steniga, där det inte hade mycket jord. Och direkt kom det upp och fram, eftersom det inte hade djup jord. 6 Men när solen gick upp sveddes det, och eftersom det inte hade rot vissnade det. 7 Och annat föll på törnena, och upp kom törnena och kvävde det. 8 Men annat föll på den goda jorden och gav gröda: dels hundra, och dels sextio, och dels trettio. 9 Den som har öron* ska höra.”

Bara liknelser åt folket

10 Och sedan kom lärjungarna fram och sade till honom: ”Varför är det i liknelser du talar till dem?” 11 Och han svarade och sade till dem: ”För åt er är det givet att känna himlarnas rikes mysterier. Men åt dessa är det inte givet. 12 För den som har, åt honom ska det ges och överflöda. Men den som inte har, även det han har ska tas ifrån honom.

13 Därför är det i liknelser jag talar till dem. För seende ser de inte, och hörande hör de inte eller förstår. 14 *Och så uppfylls för dem Esaias profetia, som säger:

Ni ska hörande höra och aldrig förstå,

och seende se och aldrig se,

15 för detta folks hjärta har förstockats.

Och med öronen hörde de svårligen,

och med sina ögon blundade de,

så att de inte ser med ögonen

och med öronen hör och med hjärtat förstår

och vänder om och jag ska hela dem.

16 Men saliga era ögon, för de ser, och era öron, för de hör. 17 För amen, jag säger er att många profeter och rättfärdiga åtrådde att se det ni ser och fick inte se, och höra det ni hör och fick inte höra.

Liknelsens innebörd

18 Hör nu ni liknelsen om såningsmannen. 19 När var och en hör ordet om riket och inte förstår, kommer den onde och rycker det som har såtts i hans hjärta. Denne är den som har såtts vid vägen. 20 Men den som har såtts på det steniga, denne är den som hör ordet och direkt med glädje tar emot det, 21 men inte har rot inom sig utan är tillfällig. Och när det blir nöd eller förföljelse för ordets skull, blir han direkt skandaliserad. 22 Men den som har såtts i törnena, denne är den som hör ordet, och eonens bekymmer och rikedomens tjusning kväver ihop ordet och det blir utan frukt. 23 Men den som har såtts på den goda jorden, denne är den som hör ordet och förstår, som faktiskt bär frukt och gör dels hundra, och dels sextio, och dels trettio.”

Liknelsen om ogräset

24 En annan liknelse lade han fram för dem och sade: ”Himlarnas rike har liknats vid en man som hade sått bra säd i sin åker. 25 Men under det att människorna sov, kom hans fiende och sådde på ogräs* mitt bland vetet och gick iväg. 26 Och när strået spirade och gjorde gröda, då visade sig också ogräsen.

27 Och då kom hushärskarens fasttjänare fram och sade till honom: Herre, var det inte bra säd du sådde i din åker? Varifrån har den då ogräs? 28 Men han sade till dem: En fiendeman har gjort detta. Och fasttjänarna säger till honom: Vill du då vi går bort och plockar ihop dem? 29 Men han säger: Nej, så att ni inte när ni plockar ihop ogräsen samtidigt med dem upprotar vetet. 30 Låt båda växa tillsammans fram till skörden. Och vid skördens tid ska jag säga till skördemännen: Plocka först ihop ogräsen och bind dem i buntar för att bränna upp dem. Men vetet ska ni samla in i min lada.”

Liknelsen om senapskornet

31 En annan liknelse lade han fram för dem och sade: ”Himlarnas rike är likt ett senapskorn, som en människa tog och sådde i sin åker. 32 Det är mindre än alla fröna. Men när det har vuxit upp är det större än köksväxterna och blir ett träd, så att himlens fåglar kommer och sätter bo bland dess grenar.”

Liknelsen om surdegen

33 En annan liknelse talade han till dem: ”Himlarnas rike är likt en surdeg, som en kvinna tog och dolde in i tre seamått* mjöl tills det hela blev syrat.”

34 Allt detta talade Jesus i liknelser till skarorna. Och utan liknelser talade han inget till dem, 35 *för att det skulle uppfyllas som var sagt genom profeten, som sade:

Jag ska med liknelser öppna min mun,

spotta fram ting dolda från [världens*] grundläggning.

Jesus förklarar liknelsen om ogräset

36 Sedan lämnade han skarorna och gick in i huset. Och fram till honom kom hans lärjungar och sade: ”Förklara för oss liknelsen om ogräsen i åkern.” 37 Och han svarade och sade: ”Den som sår den bra säden är Människosonen. 38 Och åkern är världen. Och den bra säden, dessa är rikets barn, och ogräsen är den ondes barn. 39 Och fienden som sådde dem är djävulen. Och skörden är eonens fullbordan, och skördemännen är änglar.

40 Såsom nu ogräsen plockas ihop och i eld bränns [upp*], så ska det bli vid eonens fullbordan. 41 Människosonen ska sända ut sina änglar, och de ska plocka ihop ur hans rike alla skandalerna och dem som gör laglösheten 42 och kasta dem i eldens ugn. Där blir gråten och tändernas gnissel. 43 Då ska de rättfärdiga skina fram som solen i sin Fars rike. Den som har öron ska höra.

Liknelsen om skatten och pärlan

44 Himlarnas rike är likt en skatt, dold i åkern, som en människa fann och gömde igen. Och av sin glädje beger han sig och säljer allt vad han har och köper den åkern.

45 Åter är himlarnas rike likt en köpman som söker fina pärlor. 46 Och när han fann en enda värdefull pärla, gick han iväg och hade avyttrat allt vad han hade och köpte den.

Liknelsen om nätet

47 Åter är himlarnas rike likt ett dragnät, som var kastat i havet och hade samlat fisk av varje släkte. 48 När det var uppfyllt, hämtade man upp det på stranden och satte sig och plockade ihop de fina i kar. Men de ruttna kastade man utanför. 49 Så ska det bli vid eonens fullbordan. Då ska änglarna gå ut och skilja ut de onda från de rättfärdigas mitt 50 och kasta dem i eldens ugn. Där blir gråten och tändernas gnissel. 51 Har ni förstått allt detta?” De säger till honom: ”Ja.”

52 Och han sade till dem: ”Därför är varje skriftlärd som blivit lärjunge till himlarnas rike lik en hushärskande man som kastar fram ur sin skattgömma både nytt och gammalt.”

Jesus ohedrad i Nazaret

53 Och det hände sig, när Jesus hade fullbordat dessa liknelser, att han bröt upp därifrån. 54 Och kommen till sin fädernebygd undervisade han dem i deras synagoga, så att de blev överväldigade och sade: ”Varifrån har denne den visheten och kraftgärningarna? 55 Är inte denne snickarens* son? Heter inte hans mor Mariam, och hans bröder Jakob och Josef och Simon och Judas? 56 Och hans systrar, är de inte alla hos oss? Varifrån har då denne allt detta?” 57 Och de var skandaliserade av honom. Men Jesus sade till dem: ”En profet är inte ohedrad, utom i sin fädernebygd och i sitt hus.” 58 Och han gjorde där inte många kraftgärningar på grund av deras otro.

14

Johannes Döparens död

1 Vid den tiden hörde Herodes tetrarken hörsägen om Jesus, 2 och han sade till sina gossar: ”Denne är Johannes Döparen. Han har blivit uppväckt från de döda, och därför verkar krafterna i honom.”

3 För Herodes hade gripit Johannes och bundit [honom] och satt bort i fängelse på grund av Herodias, hustrun till Filippos hans bror. 4 För Johannes hade sagt till honom: ”Det är inte tillåtet för dig att ha henne.” 5 Och han ville döda honom men fruktade skaran, eftersom de höll honom som profet.

6 Men när Herodes födelsedag kom, dansade Herodias dotter i mitten och behagade Herodes, 7 varför han med ed accepterade att ge henne vad hon än skulle be om. 8 Och hon, påeggad av sin mor: ”Ge mig”, säger hon, ”här på ett fat Johannes Döparens huvud.”

9 Och kungen blev bedrövad, men på grund av ederna och dem som låg till bords med honom befallde han att det skulle ges. 10 Och han skickade bud och halshögg Johannes i fängelset. 11 Och så bars hans huvud på ett fat och gavs till flickan, och hon bar det till sin mor.

12 Och fram kom hans lärjungar och tog liket och begravde honom*. Och de gick och berättade för Jesus.

Jesus mättar femtusen

13 Men när Jesus hörde det, drog han sig undan därifrån med båt till en öde plats enskilt. Och skarorna fick höra och följde honom till fots från städerna, 14 och när han gick ur såg han en stor skara. Och han kände innerligt för dem och botade deras kraftlösa.

15 Men när det blev kväll, kom lärjungarna fram till honom och sade: ”Platsen är öde och timmen har redan gått förbi. Släpp iväg skarorna, så att de går bort till byarna och köper sig matämnen.” 16 Men [Jesus] sade till dem: ”De har inget behov av att gå bort. Ge dem ni att äta.” 17 Men de säger till honom: ”Vi har inget här. Utom fem bröd och två fiskar.” 18 Och han sade: ”Bär dem hit till mig.”

19 Och han befallde skarorna att luta sig till bords på gräset, tog de fem bröden och de två fiskarna, såg upp mot himlen och välsignade. Och han bröt och gav lärjungarna bröden, och lärjungarna till skarorna. 20 Och alla åt och blev mätta, och man tog upp det som blev över av bitarna, tolv korgar fulla. 21 Och de som åt var ungefär femtusen män, förutom kvinnor och barn.

Jesus går på vattnet

22 Och direkt nödgade han lärjungarna att stiga i båten och dra före honom till andra sidan, medan han släppte iväg skarorna. 23 Och när han hade släppt iväg skarorna, gick han upp till berget enskilt för att be.

Och när det blev kväll var han ensam där. 24 Men båten var redan många stadier från land*, plågad av vågorna, för vinden var emot. 25 Och vid fjärde nattväkten* kom han till dem, vandrande på havet. 26 Och när lärjungarna såg honom vandra på havet, blev de oroade och sade att: ”Det är en vålnad!” Och av fruktan skrek de. 27 Men direkt talade [Jesus] till dem och sade: ”Fatta mod! Jag Är. Frukta inte.”

28 Men då svarade honom Petrus och sade: ”Herre, om Du Är, befall mig att komma till dig på vattnen.” 29 Och han sade: ”Kom!” Och Petrus steg ner från båten och vandrade på vattnen och kom till Jesus.

30 Men när han såg vinden [stark*] fruktade han, och han började sjunka ner och skrek och sade: ”Herre, fräls mig!” 31 Och direkt räckte Jesus ut handen och tog tag i honom, och säger till honom: ”Klentrogne. Varför tvekade du?” 32 Och när de steg upp i båten lade sig vinden, 33 och de i båten tillbad honom och sade: ”Sannerligen, Guds Son är du!”

Jesus botar sjuka i Gennesaret

34 Och de for över till andra sidan och kom i land vid Gennesaret. 35 Och männen på den platsen kände igen honom, och de sände ut bud till hela den trakten runt omkring. Och man förde till honom alla som hade det illa 36 och vädjade till honom att de bara skulle få röra vid hörntofsen på hans mantel. Och alla som rörde blev genomfrälsta.

15

Guds bud eller de äldstes tradition

1 Sedan kommer det fram till Jesus från Jerusalem fariseer och skriftlärda som säger: 2 ”Varför överträder dina lärjungar de äldstes tradition? För de tvättar inte [sina] händer när de äter bröd.” 3 Men han svarade och sade till dem: ”Varför överträder också ni Guds bud för er traditions skull? 4 *För Gud har sagt: Hedra fadern och modern, och: Den som talar illa om far eller mor ska döden dö. 5 Men ni säger: Den som säger till fadern eller modern: En äregåva är nu det du från mig kunde fått nytta av, 6 han ska alls inte hedra sin far. Och ni har ogiltigförklarat Guds ord* för er traditions skull. 7 Hycklare! Väl profeterade Esaias om er och sade:

8 *Detta folk hedrar mig med läpparna,

men deras hjärta är fjärran från mig.

9 Och fåfängt vördar de mig,

när de som läror lär ut människors påbud.”

10 Och han kallade till sig skaran och sade till dem: ”Hör och förstå: 11 Det är inte det som kommer in i munnen som vanhelgar människan. Men det som utgår ur munnen, detta vanhelgar människan.”

12 Då kommer lärjungarna fram och säger till honom: ”Vet du att fariseerna som hörde ordet blev skandaliserade?” 13 Men han svarade och sade: ”Varje planta som inte min himmelske Far har planterat ska upprotas. 14 Låt dem vara. De är blinda vägledare [för blinda*]. Och om en blind vägleder en blind, kommer båda att falla i gropen.”

15 Och Petrus svarade och sade till honom: ”Tyd för oss [denna] liknelse.” 16 Men han sade: ”Är alltjämt också ni oförståndiga? 17 Fattar ni inte att allt som går in i munnen får rum i buken och drivs ut på avträdet? 18 Men det som utgår från munnen kommer ut från hjärtat, och detta vanhelgar människan. 19 För från hjärtat kommer det ut onda tankar, mord, äktenskapsbrott, otuktigheter, stölder, falska vittnesbörd, hädelser. 20 Det är detta som vanhelgar människan. Men att äta med otvättade händer vanhelgar inte människan.”

En kananeisk kvinnas tro

21 Och utkommen därifrån drog sig Jesus undan till bygderna vid Tyros och Sidon. 22 Och se, en kananeisk kvinna från det området kom ut och började skrika och säga: ”Förbarma dig över mig! Herre, Davids Son! Min dotter är illa demoniserad.” 23 Men han svarade henne inte med ett ord.

Och fram kom hans lärjungar och frågade honom och sade: ”Släpp iväg henne. För hon skriker bakom oss.” 24 Men han svarade och sade: ”Jag är inte sänd utom till de förlorade fåren av Israels hus.” 25 Men hon kom och tillbad honom och sade: ”Herre, hjälp mig!” 26 Men han svarade och sade: ”Det är inte fint att ta brödet från barnen och kasta åt småhundarna.” 27 Men hon sade: ”Jo, Herre. För även småhundarna äter av smulorna som faller från deras herrars bord.” 28 Då svarade Jesus och sade till henne: ”O kvinna, stor är din tro. Det ska ske för dig som du vill.” Och helad blev hennes dotter från den stunden.

Jesus botar sjuka

29 Och därifrån gick Jesus vidare och kom längs Galileens hav, och han steg upp till berget och satt där. 30 Och det kom fram till honom stora skaror som hade med sig lama, blinda, lytta, stumma och många andra och slängde dem vid hans fötter. Och han botade dem, 31 så att skaran var förundrad när de såg stumma tala, lytta friska och lama vandra och blinda se. Och de ärade Israels Gud.

Jesus mättar fyratusen

32 Men Jesus kallade till sig sina lärjungar och sade: ”Jag känner innerligt med folket. För det är redan tre dagar de är kvar vid mig, och de har inget att äta. Och släppa iväg dem fastande vill jag inte, så att inte de blir utmattade på vägen.”

33 Och då säger honom lärjungarna: ”Varifrån får vi i en ödetrakt så många bröd, för att mätta en så stor skara?” 34 Och Jesus säger till dem: ”Hur många bröd har ni?” Och de sade: ”Sju. Och lite småfiskar.”

35 Och han instruerade skaran att lägga sig till bords på jorden, 36 och tog de sju bröden och fiskarna. Och han tackade och bröt och började ge till lärjungarna, och lärjungarna till skarorna. 37 Och alla åt och blev mätta. Och det som blev över av bitarna tog man upp, sju vasskorgar fulla. 38 Och de som åt var fyratusen män, förutom kvinnor och barn. 39 Och sedan han släppt iväg skarorna, steg han i båten och kom till Magadans* område.

16

Tidens tecken

1 Och fram kom fariseerna och saddukeerna, och de prövade och efterfrågade från honom ett tecken från himlen att visa dem. 2 Men han svarade och sade till dem: ”[När* det blir kväll säger ni: Fint väder, för himlen är eldröd. 3 Och på morgonen: Idag oväder, för himlen är eldröd och mulen. Himlens ansikte förstår ni att urskilja, men tidernas tecken kan ni inte.] 4 Ett ont och äktenskapsbrytande släkte söker ett tecken. Och ett tecken ska inte ges det, utom Jonas tecken.” Och han lämnade dem och gick iväg.

Se upp för fariseernas surdeg

5 Och när lärjungarna kom till andra sidan hade de glömt att ta bröd. 6 Och Jesus sade till dem: ”Se upp och akta er för fariseernas och saddukeernas surdeg.” 7 Men de började fundera bland sig och sade att: ”Bröd tog vi inga.”

8 Men Jesus förstod och sade: ”Varför funderar ni bland er, klentrogna, att det är bröd ni inte har? 9 Fattar ni fortfarande inte? Och minns ni inte de fem bröden till de femtusen och hur många korgar ni fick? 10 Eller de sju bröden till de fyratusen och hur många vasskorgar ni fick? 11 Hur kan ni inte fatta att det inte var om bröd jag talade till er? Men akta er för fariseernas och saddukeernas surdeg.” 12 Då förstod de att han inte sade till att akta sig för surdegen i bröden, utan för fariseernas och saddukeernas lära.

Petrus bekännelse

13 Och när Jesus kom till bygderna vid Caesarea Filippi, frågade han sina lärjungar och sade: ”Vem säger människorna att Människosonen är?” 14 Och de sade: ”Några Johannes Döparen, men andra Elia. Och andra Jeremia eller en av profeterna.” 15 Han säger till dem: ”Och ni? Vem säger ni att jag är?” 16 Och då svarade Simon Petrus och sade: ”Du är Kristus. Den levande Gudens Son.”

17 Och då svarade Jesus och sade till honom: ”Salig är du, Simon Bar-Jona! För kött och blod har inte uppenbarat det för dig, utan min Far i himlarna. 18 Och jag säger dig att du är Petrus, och på denna klippa* ska jag bygga min församling, och Hades portar ska inte bli den övermäktiga. 19 Jag ska ge dig nycklarna till himlarnas rike. Och det du binder på jorden ska vara bundet i himlarna, och det du löser på jorden ska vara löst i himlarna.” 20 Sedan kommenderade han lärjungarna att inte till någon säga att han är Kristus.

Jesus talar om sin död

21 Från då började Jesus visa för sina lärjungar att han måste gå bort till Jerusalem, och lida mycket från de äldste och översteprästerna och de skriftlärda och bli dödad. Och den tredje dagen uppväckt.

22 Och Petrus tog med honom och började näpsa honom och säga: ”Det ska bli försonligt för dig, Herre! Aldrig ska detta ske för dig.” 23 Men han vände sig och sade till Petrus: ”Bege dig efter mig, Satan! En skandal är du för mig. För du tänker inte på Guds ting utan människors.”

Att följa Jesus

24 Sedan sade Jesus till sina lärjungar: ”Om någon vill komma efter mig, ska han förneka sig själv och ta upp sitt kors och följa mig. 25 För den som vill frälsa sin själ ska förlora den. Men den som förlorar sin själ för min skull ska finna den. 26 För vad nytta får en människa om han vinner hela världen men mister sin själ? Eller vad ska en människa ge i utbyte för sin själ? 27 *För Människosonen ska komma i sin Fars härlighet med sina änglar, och då ska han löna var och en efter hans handlande.

Jesus visar sin härlighet

28 Amen, jag säger er att det finns några av dem som står här som alls inte ska smaka döden förrän de sett Människosonen komma i sitt rike.”

17

1 Och efter sex dagar tar Jesus med Petrus och Jakob och  Johannes hans bror och för dem upp på ett högt berg enskilt. 2 Och han förvandlades inför dem, och hans ansikte sken som solen och hans kläder blev vita som ljuset. 3 Och se: då visade sig för dem Mose och Elia och samtalade med honom.

4 Men Petrus svarade och sade till Jesus: ”Herre, det är fint att vi är här. Om du vill, ska jag göra här tre hyddor: åt dig en, och åt Mose en, och åt Elia en.” 5 Medan han ännu talade, se: ett upplyst moln överskuggade dem. Och se, en röst ur molnet som sade: ”Denne är min Son, den Älskade. I honom har jag funnit behag. Lyssna till honom!” 6 Och när lärjungarna hörde det, föll de ner på sitt ansikte och fruktade mycket. 7 Och fram gick Jesus och rörde vid dem och sade: ”Res er och frukta inte.” 8 Och när de lyfte sina ögon, såg de ingen utom Jesus själv ensam.

9 Och medan de gick ner från berget påbjöd Jesus dem och sade: ”Säg inte till någon om synen förrän Människosonen har uppväckts från de döda.” 10 Och sedan frågade honom lärjungarna och sade: ”Varför säger då de skriftlärda att Elia måste komma först?” 11 Och han svarade och sade: ”Elia kommer och ska återställa allt. 12 Men jag säger er att Elia redan har kommit. Och de kände inte igen* honom, utan gjorde med honom vad de ville. Så kommer också Människosonen att lida under dem.” 13 Då förstod lärjungarna att det var om Johannes Döparen han talade till dem.

Jesus botar en månsjuk gosse

14 Och när de kom till skaran, kom det fram till honom en man som knäföll för honom 15 och sade: ”Herre, förbarma dig över min son! För han är månsjuk* och lider illa, för många gånger faller han i elden och många gånger i vattnet. 16 Och jag förde honom till dina lärjungar, och de kunde inte bota honom.”

17 Och då svarade Jesus och sade: ”O otroende och förvridna släkte, hur länge ska jag vara med er? Hur länge ska jag stå ut med er? För honom hit till mig.” 18 Och Jesus näpste honom*, och ut ur honom kom demonen. Och gossen blev botad från den stunden.

19 Sedan kom lärjungarna fram till Jesus enskilt och sade: ”Varför kunde inte vi driva ut den?” 20 Och han säger till dem: ”På grund av er klentro. För amen, jag säger er: Om ni har tro som ett senapskorn ska ni säga till detta berg: Gå över härifrån dit, och det ska gå över. Och ingenting ska vara omöjligt för er.”*

Jesus talar igen om sin död

22 Men när de var hopsamlade* i Galileen sade Jesus till dem: ”Människosonen kommer att utlämnas i människors händer, 23 och de ska döda honom. Och den tredje dagen ska han bli uppväckt.” Och de blev mycket bedrövade.

Tempelskatten

24 Men när de kom till Kafarnaum, kom de som tog in dubbeldrachmerna* fram till Petrus och sade: ”Er lärare, erlägger inte han dubbeldrachmer[na]?” 25 Han säger: ”Jo.”

Och när han kom till huset, förekom Jesus honom och sade: ”Vad tänker du dig, Simon? Jordens kungar, från vilka tar de tullar eller huvudskatt? Från sina söner eller från de främmande?” 26 Och han sade: ”Från de främmande.” Jesus sade till honom: ”Alltså är sönerna fria. 27 Men för att vi inte ska skandalisera dem, gå till havet och kasta ut en krok och ta upp den först uppkommande fisken. Och när du öppnar dess mun ska du finna en stater*. Den ska du ta och ge till dem för mig och dig.”

18

Vem är störst?

1 I den stunden kom lärjungarna fram till Jesus och sade: ”Vem är då störst i himlarnas rike?” 2 Och han kallade till sig ett barn och ställde det mitt ibland dem 3 och sade: ”Amen, jag säger er: Om inte ni vänder om och blir som barnen, kommer ni aldrig in i himlarnas rike. 4 Den som alltså ödmjukar sig själv som detta barn, denne är den störste i himlarnas rike. 5 Och den som välkomnar ett enda sådant barn i mitt namn tar emot mig.

Skandaler och de små

6 Men den som skandaliserar en av dessa små som tror på mig, honom gagnar det att få en åsnekvarnsten hängd om sin hals och sjunka ner i öppna havet. 7 Ve världen för skandalerna! För det är nödtvång att skandalerna kommer, men ve den människa genom vilken skandalen kommer.

8 Men om din hand eller din fot skandaliserar dig, hugg bort den och kasta ifrån dig! Det är bra för dig att gå in i livet lytt eller halt, hellre än att ha två händer eller två fötter och kastas i den eoniska elden. 9 Och om ditt öga skandaliserar dig, ta ut det och kasta ifrån dig! Det är bra för dig att enögd gå in i livet, hellre än att ha två ögon och kastas i eldens Gehenna.

10 Se till att ni inte ringaktar en enda av dessa små. För jag säger er att deras änglar i himlarna ständigt ser ansiktet hos min Far i himlarna.*

Liknelsen om det förlorade fåret

12 Vad tänker ni er? Om en människa har hundra får och ett av dem förvillar sig, kommer han inte att lämna de nittionio på bergen och går och söker det förvillade? 13 Och om det händer sig att han finner det – amen, jag säger er att han gläder sig över det, mer än över de nittionio som inte var förvillade. 14 Så är det inte vilja inför er Far i himlarna att en enda av dessa små ska gå förlorad.

Om en broder syndar

15 Men om din broder syndar [mot dig*]: bege dig, tillrättavisa honom mellan dig och honom ensam. Om han lyssnar på dig har du vunnit din broder. 16 *Men om han inte lyssnar, ta med dig ännu en eller två, så att vid två vittnens mun eller tre varje ord ska stå fast. 17 Och om han är ohörsam mot dem, säg till församlingen. Men om han är ohörsam även mot församlingen, ska han vara för dig såsom en från folkslagen och tullindrivaren.

18 Amen, jag säger er: Vad ni binder på jorden ska vara bundet i himlen. Och vad ni löser på jorden ska vara löst i himlen. 19 Åter: [Amen*,] jag säger er att om två är samstämmiga av er på jorden om något* ärende som de ber om, ska det ske för dem från min Far i himlarna. 20 För där det är två eller tre samlade för mitt namns skull, där är jag mitt ibland dem.”

Den obarmhärtige tjänaren

21 Då kom Petrus fram och sade till honom: ”Herre, hur många gånger ska min broder synda mot mig och jag förlåta honom? Ända till sju gånger?” 22 Jesus säger till honom: ”Jag säger dig inte till sju gånger, utan till sjuttio gånger och sju.

23 Därför har himlarnas rike liknats vid en kungaman som ville stämma av räkenskap med sina fasttjänare. 24 Och när han började stämma av, fördes det fram till honom en som var skyldig tiotusen talenter*. 25 Men när han inte hade att betala, befallde Herren att han skulle avyttras, med hustrun och barnen och allt vad han har, och det skulle betalas. 26 Då föll fasttjänaren ner och tillbad honom och sade: Var tålmodig med mig, och allt ska jag betala dig! 27 Och innerligt kände den fasttjänarens Herre, och han släppte iväg honom och förlät honom skulden.

28 Men utkommen fann den fasttjänaren en av sina medtjänare som var skyldig honom hundra denarer*. Och han grep honom och började kväva honom och sade: Betala om du är skyldig något! 29 Då föll hans medtjänare ner och vädjade till honom och sade: Var tålmodig med mig, och jag ska betala dig! 30 Men han ville inte, utan gick bort och kastade honom i fängelse tills han betalt det han var skyldig.

31 När hans medtjänare nu såg det som hände, blev de mycket bedrövade och gick och förklarade för sin Herre allt som hade hänt. 32 Då tillkallar honom hans Herre och säger till honom: Onde fasttjänare! Hela skyldigheten förlät jag dig då du vädjade till mig. 33 Borde inte också du förbarma dig över din medtjänare, såsom också jag förbarmade mig över dig? 34 Och vredgad överlämnade hans Herre honom till plågarna tills han betalt allt han var skyldig. 35 Så ska också min himmelske Far göra med er, om ni inte förlåter var och en sin broder av era hjärtan.”

19

Jesus talar om äktenskapet

1 Och det hände sig, när Jesus hade fullbordat dessa ord, att han bröt upp från Galileen och gick till Judeens område på andra sidan Jordan. 2 Och det följde honom stora skaror, och han botade dem där.

3 Och fram till honom kom fariseer som prövade honom och frågade: ”Om det är tillåtet för en man att förskjuta sin hustru för varje orsak?” 4 Men han svarade och sade: ”Har ni inte läst att han som skapade från begynnelsen gjorde dem till man och kvinna? 5 *Och han sade: För den sakens skull ska en man lämna fadern och modern och ansluta sig till sin hustru, och de två ska vara till ett kött. 6 Alltså är de inte längre två, utan ett kött. Det som nu Gud har okat samman ska en människa inte skilja åt.”

7 *De säger till honom: ”Varför har då Mose påbjudit att ge en skilsmässobokrulle och förskjuta [henne]?” 8 Han säger till dem att: ”Mose har för ert hårda hjärta tillåtit er att förskjuta era hustrur. Men från begynnelsen har det inte varit så. 9 Och jag säger er att den som förskjuter sin hustru, icke för otukt, och gifter sig med en annan begår äktenskapsbrott*.”

10 Då säger honom [hans] lärjungar: ”Om så är saken för mannen med hustrun, gagnar det inte att gifta sig.” 11 Och han sade till dem: ”Alla har inte rum för [detta] ord*, utan bara de åt vilka det är givet. 12 För det finns eunucker som från moderlivet är födda så, och det finns eunucker som har gjorts till eunucker av människorna. Och det finns eunucker som har gjort sig själva till eunucker för himlarnas rikes skull. Den som kan ha rum, ska ha rum för det.”

Jesus och barnen

13 Sedan bar man fram till honom barn för att han skulle lägga händerna på dem och be. Men lärjungarna näpste dem. 14 Men Jesus sade: ”Låt barnen vara, och hindra dem inte från att komma till mig. För till sådana hör himlarnas rike.” 15 Och sedan han lagt händerna på dem, gick han därifrån.

Jesus och den rike mannen

16 Och se, en kom fram till honom och sade: ”Lärare, vad gott ska jag göra för att ha eoniskt liv?” 17 Men han sade till honom: ”Varför frågar du mig om det goda? En är den Gode. Och om du vill gå in i livet, håll fast vid buden.” 18 *Han säger till honom: ”Vilka?” Och Jesus sade: ”Du ska inte mörda. Du ska inte begå äktenskapsbrott. Du ska inte stjäla. Du ska inte vittna falskt. 19 Hedra fadern och modern. Och du ska älska din nästa som dig själv.”

20 Då säger honom ynglingen: ”Allt detta har jag iakttagit. Vad mer saknar jag?” 21 Jesus sade till honom: ”Om du vill vara fullkomlig: bege dig, sälj det som är ditt och ge till [de] fattiga, och du kommer att ha en skatt i himlarna. Och kom, följ mig.” 22 Men när ynglingen hörde ordet gick han bort bedrövad, för han hade många egendomar.

23 Och Jesus sade till sina lärjungar: ”Amen, jag säger er att en rik svårligen ska komma in i himlarnas rike. 24 Och åter säger jag er: Det är lättare att en kamel kommer genom ett nålsöga än att en rik kommer in i Guds rike.” 25 Men när lärjungarna hörde det, blev de mycket överväldigade och sade: ”Vem kan då bli frälst?” 26 Och Jesus såg på dem och sade till dem: ”För människor är detta omöjligt. Men för Gud är allt möjligt.”

27 Då svarade Petrus och sade till honom: ”Se, vi har lämnat allt och följt dig. Vad blir det då för oss?” 28 Och Jesus sade till dem: ”Amen, jag säger er att ni som har följt mig ska vid pånyttfödelsen, när Människosonen sätter sig på sin härlighets tron, sitta också ni på tolv troner och döma Israels tolv stammar. 29 Och var och en som har lämnat hus eller bröder eller systrar eller far eller mor* eller barn eller åkrar för mitt namns skull, ska få hundrafalt* och ärva eoniskt liv. 30 Men många första ska bli sista, och sista första.

20

Vingårdsarbetarnas lön

1 För himlarnas rike är likt en hushärskande man som gick ut samtidigt som morgonen för att leja arbetare till sin vingård. 2 Och han var samstämmig med arbetarna om en denar* per dag och sände ut dem till sin vingård.

3 Och han gick ut runt tredje* timmen och såg andra stående på torget overksamma. 4 Och till dessa sade han: Bege er också ni till vingården, och det som är rättfärdigt ska jag ge er. 5 Och de gick iväg. [Och] åter gick han ut runt sjätte och nionde timmen och gjorde likadant. 6 Och runt den elfte timmen gick han ut och fann andra stående, och säger till dem: Varför står ni här hela dagen overksamma? 7 De säger honom: För att ingen har lejt oss. Han säger till dem: Bege er också ni till vingården.

8 Och när det blivit kväll, säger vingårdens Herre till sin förman: Kalla på arbetarna och betala dem lönen, och börja från de sista till de första. 9 Och när de runt elfte timmen kom, fick de var sin denar. 10 Och när de första kom, antog de att de skulle få mer. Och de fick var sin denar, också de. 11 Och när de fick den, muttrade de mot hushärskaren 12 och sade: Dessa sista har gjort en enda timme. Och du har gjort dem lika oss som har burit dagens tyngd och hetta.

13 Men han svarade en av dem och sade: Min vän, jag gör inte orätt mot dig. Var det inte en denar du var samstämmig med mig om? 14 Ta det som är ditt och bege dig. Men jag vill ge till denne siste såsom även till dig. 15 [Eller] är det inte tillåtet för mig att göra vad jag vill med det som är mitt? Eller är ditt öga ont för att jag är god? 16 Så ska de sista bli första, och de första sista.”

Jesus talar återigen om sin död

17 Och medan Jesus gick upp till Jerusalem tog han med de tolv [lärjungarna*] enskilt, och på vägen sade han till dem: 18 ”Se, vi går upp till Jerusalem. Och Människosonen ska utlämnas åt översteprästerna och de skriftlärda, och de ska fördöma honom till döden 19 och utlämna honom åt folkslagen till att förlöjliga och piska och korsfästa. Och den tredje dagen ska han uppstå.”

Platserna vid Jesu sida

20 Då kom fram till honom modern till Zebedaios söner med sina söner, och hon tillbad och bad om något från honom. 21 Och han sade till henne: ”Vad vill du?” Hon säger honom: ”Säg att dessa mina två söner får sätta sig, en vid din högra sida och en vid din vänstra i ditt rike.”

22 Men Jesus svarade och sade: ”Ni vet inte vad ni ber om. Kan ni dricka bägaren som jag kommer att dricka?” De säger till honom: ”Vi kan.” 23 Han säger till dem: ”Min bägare ska ni få dricka. Men att sätta sig vid min högra sida och vid vänstra, [detta] är inte mitt att ge, utan för dem åt vilka det beretts av min Far.”

24 Och när de tio hörde, blev de indignerade över de två bröderna. 25 Men Jesus kallade till sig dem och sade: ”Ni vet att folkslagens ledare dominerar dem, och de stora utövar auktoritet över dem. 26 Så ska det inte vara bland er. Nej, den som bland er vill bli stor ska vara er tjänare, 27 och den som bland er vill vara först ska vara er fasttjänare – 28 såsom Människosonen inte har kommit för att bli betjänad, utan betjäna och ge sin själ till lösen för många.”

Jesus botar två blinda vid Jeriko

29 Och när de gick ut från Jeriko följde honom en stor skara, 30 och se: två blinda som satt vid vägen hörde att Jesus drar förbi, och de skrek och sade: ”Förbarma dig över oss! [Herre,] Davids son!” * 31 Och skaran näpste dem, att de skulle vara tysta. Men desto mer skrek de och sade: ”Förbarma dig över oss! Herre, Davids son!”

32 Och då stannade Jesus, och ropade på dem och sade: ”Vad vill ni jag ska göra för er?” 33 De säger till honom: ”Herre, att våra ögon öppnas.” 34 Och då kände Jesus innerligt och rörde vid deras ögon, och direkt såg de igen. Och de följde honom.

21

Jesus rider in i Jerusalem

1 Och när de närmade sig Jerusalem och kom till Bethfage vid Olivernas berg, då sände Jesus ut två lärjungar 2 och sade till dem: ”Gå in i byn mittemot er. Och direkt ska ni finna en åsna bunden, och ett föl med henne. Lossa och led till mig. 3 Och om någon säger till er något, ska ni säga att Herren av dem har behov. Och direkt ska han sända dem.” 4 Och detta har hänt för att det skulle uppfyllas som var sagt genom profeten, som sade:

5 *Säg till dottern Sion:

Se, din kung kommer till dig,

mild och uppstigen på en åsna

och på ett föl, son till ett djur under ok.

6 Och lärjungarna gick och gjorde så som Jesus hade samordnat för dem. 7 Och de ledde dit åsnan och fölet och lade på dem mantlarna, och han satte sig ovanpå dem. 8 Och den ytterst stora skaran bredde ut sina egna mantlar på vägen, och andra slog kvistar från träden och bredde ut på vägen. 9 *Och skarorna som gick före honom och de som följde ropade och sade:

”Hosanna* till Davids son!

Välsignad han som kommer i Herrens namn!

Hosanna i det högsta!”

10 Och när han kom in i Jerusalem, bävade hela staden och sade: ”Vem är denne?” 11 Och skarorna sade: ”Denne är Profeten, Jesus från Nazareth i Galileen.”

Jesus rensar templet

12 Och in gick Jesus i templet* och drev ut alla som sålde och köpte i templet. Och växlarnas bord välte han, och stolarna för dem som sålde duvorna, 13 *och han säger till dem: ”Det är skrivet: Mitt hus ska kallas ett bönens hus. Men ni gör det till en rövargrotta!”

14 Och fram till honom kom blinda och lama i templet, och han botade dem. 15 Men när översteprästerna och de skriftlärda såg det förundransvärda som han gjorde, och gossarna som ropade i templet och sade: ”Hosanna till Davids son!”, blev de indignerade 16 *och sade till honom: ”Hör du vad dessa säger?” Och Jesus säger till dem: ”Ja. Har ni aldrig läst att: Av småbarns och diandes mun har du förfärdigat lov?” 17 Och han lämnade dem och gick ut utanför staden till Bethania och övernattade där.

Fikonträdet utan frukt

18 Men på morgonen, när han satte ut mot staden, blev han hungrig. 19 Och han såg ett fikonträd vid vägen och gick till det, och inget fann han på det utom bara löv. Och han säger till det: ”Aldrig mer ska från dig komma frukt till eonen.” Och genast vissnade fikonträdet.

20 Och när lärjungarna såg det, var de förundrade och sade: ”Hur vissnade genast fikonträdet?” 21 Och Jesus svarade och sade till dem: ”Amen, jag säger er: Om ni har tro och inte tvivlar, ska ni inte bara göra detta med fikonträdet. Nej, även om ni till detta berg skulle säga: Var lyft och kastad i havet, ska det ske. 22 Och allt vad ni ber om i bönen när ni tror ska ni få.”

Jesu auktoritet ifrågasätts

23 Och när han kommit till templet kom de fram till honom medan han undervisade, översteprästerna och folkets äldste som sade: ”Med vilken auktoritet gör du detta? Och vem har gett dig denna auktoritet?” 24 Men Jesus svarade och sade till dem: ”Jag ska fråga er, också jag, ett enda ord. Om ni säger mig det, ska också jag säga er med vilken auktoritet jag gör detta. 25 Johannes dop, varifrån var det? Från himlen? Eller från människor?”

Och de funderade bland sig och sade: ”Om vi säger: Från himlen, kommer han att säga till oss: Varför trodde ni då inte på honom? 26 Men om vi säger: Från människor, fruktar vi folket. För alla håller Johannes som profet.” 27 Och de svarade Jesus och sade: ”Vi vet inte.” Han sade till dem, också han: ”Inte heller jag säger er med vilken auktoritet jag gör detta.”

Liknelsen om de två barnen

28 ”Men vad tänker ni er? En man hade två barn. Och han gick till den förste och sade: Barn, bege dig idag och arbeta i vingården. 29 Men han svarade och sade: Jag vill inte. Men till sist ångrade han sig och gick iväg. 30 Och han gick till den andre och sade på samma sätt. Och han svarade och sade: Jag går, Herre. Och han gick inte iväg. 31 Vem av de två gjorde faderns vilja?” De säger: ”Den förste.”

Då säger Jesus till dem: ”Amen, jag säger er att tullindrivarna och skökorna går före er in i Guds rike. 32 För Johannes kom till er på rättfärdighetens väg, och ni trodde inte på honom. Men tullindrivarna och skökorna trodde på honom. Och ni såg det, men ni ångrade er inte ens till sist för att tro på honom.

Liknelsen om de onda vinodlarna

33 En annan liknelse ska ni höra: Det fanns en hushärskande man som planterade en vingård. Och stängsel satte han runt den, och han grävde i den en vinpress och byggde ett torn och arrenderade ut den till odlare och reste bort.

34 Men när frukternas tid närmade sig, sände han sina fasttjänare till odlarna för att få sina frukter. 35 Och odlarna tog hans fasttjänare: en pryglade de, och en dödade de, och en stenade de. 36 Åter sände han andra fasttjänare, fler än de första. Och de gjorde mot dem på samma sätt.

37 Men till sist sände han till dem sin son och sade: De kommer att ha respekt för min son. 38 Men när odlarna såg sonen, sade de bland sig: Denne är arvingen! Kom, låt oss döda honom och få hans arv. 39 Och de tog honom och kastade ut utanför vingården och dödade. 40 När vingårdens Herre nu kommer, vad ska han göra med dessa odlare?”

41 De säger honom: ”Onda är de, ont ska han förgöra dem. Och vingården ska han arrendera ut till andra odlare som avger åt honom frukterna vid sina bestämda tider.” 42 *Jesus säger till dem: ”Har ni aldrig läst i Skrifterna:

Stenen som husbyggarna förkastade,

den blev till huvudhörnsten.

Från Herren kom den,

och den är förunderlig i våra ögon.

43 Därför säger jag er att Guds rike ska tas ifrån er och ges till ett folkslag som gör dess frukter. 44 [Och den som faller på denna sten ska bli sönderkrossad, och den på vilken den faller, honom ska den söndersmula.]”*

45 Och när översteprästerna och fariseerna hörde hans liknelser, förstod de att det är om dem han talar. 46 Och de sökte gripa honom men fruktade skarorna, då de höll honom för profet.

22

Liknelsen om kungasonens bröllop

1 Och Jesus svarade åter och talade i liknelser till dem och sade: 2 ”Himlarnas rike har liknats vid en kungaman som gjorde bröllopsfest för sin son. 3 Och han sände ut sina fasttjänare att kalla de inbjudna till bröllopsfesten. Och de ville inte komma.

4 Åter sände han ut andra fasttjänare och sade: Säg till de inbjudna: Se, min lunch har jag berett. Mina tjurar och göddjur är slaktoffrade och allt är berett. Kom till bröllopsfesten! 5 Men de brydde sig inte utan gick iväg, en till sin egen åker, en annan till sina affärer. 6 Och de övriga grep hans fasttjänare och skymfade och dödade.

7 Men kungen vredgades och skickade sina trupper och förgjorde dessa mördare, och deras stad stack han i brand. 8 Sedan säger han till sina fasttjänare: Bröllopet är berett, men de inbjudna var inte värdiga. 9 Gå nu till vägarnas utvägar, och alla som ni finner ska ni bjuda till bröllopsfesten. 10 Och ut gick dessa fasttjänare till vägarna och samlade alla som de fann, både onda och goda. Och bröllopet fylldes med dem som låg till bords.

11 Men när kungen kom in för att skåda dem som låg till bords, såg han där en människa som inte var iklädd bröllopsklädsel. 12 Och han säger till honom: Min vän, hur kom du in hit när du inte har bröllopsklädsel? Men han var tilltäppt. 13 Då sade kungen till tjänarna: Bind hans fötter och händer och kasta ut honom i det yttre mörkret. Där blir gråten och tändernas gnissel. 14 Många är nämligen kallade, men få är utvalda.”

Skatt till kejsaren

15 Då gick fariseerna och tog beslut* om att snärja honom genom ord. 16 Och de sänder till honom sina lärjungar med herodianerna och säger: ”Lärare, vi vet att du är sann. Och Guds väg lär du i sanning ut och bryr dig inte om någon, för du ser inte till människors ansikte. 17 Säg oss nu, vad tänker du dig: Är det tillåtet att ge huvudskatt till kejsaren eller inte?”

18 Men Jesus förstod deras ondska och sade: ”Varför prövar ni mig, hycklare? 19 Visa mig myntet för huvudskatten.” Och de bar fram till honom en denar*, 20 och han säger till dem: ”Vems är denna bild och överskrift?” 21 De säger till honom: ”Kejsarens.” Då säger han dem: ”Ge då tillbaka det som är kejsarens till kejsaren, och det som är Guds till Gud.” 22 Och när de hörde det, var de förundrade. Och de lämnade honom och gick iväg.

Frågan om uppståndelsen

23 På den dagen kom det fram till honom saddukeer, som säger att ingen uppståndelse finns, och de frågade honom 24 *och sade: ”Lärare, Mose har sagt: Om någon dör och inte har barn, ska hans bror släktgifta sig med hans hustru och låta säd uppstå åt sin bror. 25 Och det fanns hos oss sju bröder. Och den förste gifte sig och avled. Och då han inte hade säd, lämnade han sin hustru åt sin bror. 26 Likaså även den andre, och den tredje, fram till de sju. 27 Och sist av alla dog kvinnan. 28 Vid uppståndelsen, till vem av de sju blir hon då hustru? För alla hade henne.”

29 Men Jesus svarade och sade till dem: ”Ni förvillar er, då ni inte förstår Skrifterna eller Guds makt. 30 För vid uppståndelsen varken gifter de sig eller blir bortgifta, utan de är som änglar i himlen.

31 Men om de dödas uppståndelse, har ni inte läst det som är sagt till er av Gud, som sade: 32 *Jag är Abrahams Gud och Isaaks Gud och Jakobs Gud? Han är inte dödas Gud utan levandes.” 33 Och när skarorna hörde det, var de överväldigade vid hans undervisning.

Det största budet

34 Men fariseerna hörde att han hade täppt till saddukeerna, och de samlades tillsammans. 35 Och nu frågade en av dem, [en laglärd*,] och prövade honom: 36 ”Lärare, vilket bud är stort i lagen?” 37 *Och han sade till honom: ”Du ska älska Herren din Gud med hela ditt hjärta, och med hela din själ, och med hela ditt vett. 38 Detta är det stora och första budet. 39 *Och ett andra är likt det: Du ska älska din nästa som dig själv. 40 På dessa två bud hänger hela lagen och profeterna.”

Är Kristus Davids son?

41 Och när fariseerna var samlade, frågade Jesus dem 42 och sade: ”Vad tänker ni er om Kristus? Vems son är han?” De säger till honom: ”Davids.” 43 Han säger till dem: ”Hur kan då David i Ande kalla honom Herre och säga:

44 *Herren sade till min Herre: Sitt vid min högra sida

tills jag lagt dina fiender under dina fötter?

45 Om nu David kallar honom Herre, hur är han hans son?” 46 Och ingen kunde svara honom ett ord. Inte heller vågade någon från den dagen fråga honom längre.

23

Jesu verop över fariseerna

1 Sedan talade Jesus till skarorna och till sina lärjungar 2 och sade: ”På Moses stol har de skriftlärda och fariseerna satt sig. 3 Allt vad de säger till er ska ni alltså göra och hålla fast vid. Men efter deras gärningar ska ni inte göra, för de säger och gör inte. 4 Och de buntar ihop tunga [och svårburna*] bördor och lägger på människornas axlar. Men själva vill de inte med sitt finger flytta på dem.

5 Och alla sina gärningar gör de för att bli skådade av människorna. För de vidgar sina böneremmar och gör hörntofsarna stora, 6 och de har det kärt med den främsta platsen vid festmåltiderna och förstaplatserna i synagogorna, 7 och hälsningarna på torgen och att kallas av människorna rabbi.

8 Men ni ska inte kallas rabbi. För en är er lärare, och alla är ni syskon. 9 Och er fader ska ni inte kalla någon på jorden. För en är er Far, den himmelske. 10 Inte heller ska ni kallas vägledare. För er vägledare är en, Kristus. 11 Men den som är störst av er ska vara er tjänare. 12 Och den som upphöjer sig själv ska bli ödmjukad, och den som ödmjukar sig själv ska bli upphöjd.

13 Men ve er, skriftlärda och fariseer, hycklare! För ni stänger himlarnas rike framför människorna. För ni går inte in, och inte heller dem som går in låter ni gå in.*

15 Ve er, skriftlärda och fariseer, hycklare! För ni drar omkring runt havet och det torra för att göra en enda proselyt. Och när han blivit det, gör ni honom till en Gehennas son, dubbelt mer än ni.

16 Ve er, blinda vägledare som säger: Den som svär vid tempelbyggnaden, det är inget, men den som svär vid guldet i tempelbyggnaden är pliktig. 17 Dårar och blinda! För vad är större: guldet, eller tempelbyggnaden som helgat guldet? 18 Och: Den som svär vid altaret, det är inget, men den som svär vid äregåvan ovanpå det är pliktig. 19 Blinda! För vad är större: äregåvan, eller altaret som helgar äregåvan? 20 Den som alltså svär vid altaret svär vid det och vid allt ovanpå det, 21 och den som svär vid tempelbyggnaden svär vid den och vid honom som bor i den, 22 och den som svär vid himlen svär vid Guds tron och vid honom som sitter ovanpå den.

23 Ve er, skriftlärda och fariseer, hycklare! För ni ger tionde av mynta och dill och kummin och har lämnat det tyngre i lagen: rättvisan och barmhärtigheten och tron. [Men*] detta borde man göra och inte lämna det andra. 24 Blinda vägledare, som silar myggan men slukar kamelen!

25 Ve er, skriftlärda och fariseer, hycklare! För ni renar det yttre av bägaren och tallriken, men inuti är de fulla av roffande och obehärskning. 26 Blinde farisé, rena först det som är inom bägaren, så att även det utom den blir rent.

27 Ve er, skriftlärda och fariseer, hycklare! För ni liknar vitkalkade gravkammare som utanpå visar sig sköna, men inuti är fulla av dödas knotor och all orenhet. 28 Så också ni: utanpå visar ni er för människorna rättfärdiga, men inuti är ni fulla av hyckleri och laglöshet.

29 Ve er, skriftlärda och fariseer, hycklare! För ni bygger profeternas gravkammare och smyckar de rättfärdigas gravar 30 och säger: Om vi hade funnits under våra fäders dagar, hade inte vi med dem varit delaktiga i profeternas blod. 31 Alltså vittnar ni om er själva att ni är söner till dem som mördade profeterna. 32 Uppfyll också ni era fäders mått. 33 Ormar, huggormsyngel! Hur ska ni fly från Gehennas dom?

34 Därför, se: jag sänder till er profeter och vise och skriftlärda. Några av dem kommer ni att döda och korsfästa, och några av dem kommer ni att piska i era synagogor och förfölja från stad till stad, 35 så att det över er kommer allt rättfärdigt blod som är utgjutet på jorden: från blodet av Abel den rättfärdige fram till blodet av Zacharias, Barachias son, som ni mördade mellan tempelbyggnaden och altaret. 36 Amen, jag säger er: Allt detta ska komma över detta släkte.

Jesu klagan över Jerusalem

37 Jerusalem, Jerusalem, du som dödar profeterna och stenar dem som är sända till dig! Hur många gånger har jag velat församla dina barn, på samma sätt som en höna församlar sina små kycklingar under vingarna. Och ni ville inte. 38 Se, nu lämnas åt er ert hus öde. 39 *För jag säger er: Ni ska alls inte se mig från nu, förrän ni säger: Välsignad han som kommer i Herrens namn.”

24

Inte sten på sten

1 Och Jesus gick ut från templet och började gå. Och fram kom hans lärjungar för att visa honom byggnaderna i templet. 2 Men han svarade och sade till dem: ”Ser ni inte allt detta? Amen, jag säger er: Här ska alls inte lämnas sten på sten som inte ska rivas ner.”

Nöd och förföljelse

3 Och när han satt på Olivernas berg, kom lärjungarna fram till honom enskilt och sade: ”Säg oss, när ska detta ske? Och vad blir tecknet på din ankomst och eonens fullbordan?”

4 Och Jesus svarade och sade till dem: ”Se upp att ingen förvillar er. 5 Många ska nämligen komma i mitt namn och säga: Jag är Kristus, och många ska de förvilla. 6 Och ni kommer att höra om krig och hörsägner om krig. Se till att ni inte blir skärrade. För det måste ske, men ännu är det inte slutet. 7 För det ska resa sig folkslag mot folkslag och rike mot rike, och det ska bli svälter och jordbävningar på olika platser. 8 Men allt detta är födslovärkars begynnelse.

9 Då ska man utlämna er åt nöd och döda er, och ni ska vara hatade av alla folkslagen för mitt namns skull. 10 Och då ska många bli skandaliserade, och varandra ska de utlämna och hata varandra. 11 Och många falska profeter ska resa sig och förvilla många, 12 och eftersom laglösheten förökas ska kärleken svalna hos de många. 13 Men den som håller ut till slutet, denne ska bli frälst. 14 Och detta evangelium om riket ska förkunnas i hela den bebodda världen till ett vittnesbörd för alla folkslagen. Och sedan ska slutet komma.

Fly till bergen

15 *När ni så ser ödeläggelsens skändlighet, sagd genom profeten Daniel, stå på helig plats – läsaren må fatta – 16 då ska de i Judeen fly till bergen. 17 Den som är på hustaket ska inte gå ner för att ta upp något från sitt hus, 18 och den på åkern ska inte vända om bakåt för att ta upp sin mantel.

19 Men ve dem som är havande i magen och dem som ammar i de dagarna! 20 Och be att inte er flykt blir under vinter eller sabbat. 21 För det ska då bli en sådan stor nöd som inte har varit från världens begynnelse fram till nu, och heller aldrig ska bli. 22 Och om inte de dagarna hade förkortats, hade inget kött blivit frälst. Men för de utvaldas skull ska de dagarna förkortas.

23 Då, om någon till er säger: Se, här är Kristus! eller: Här! – tro det inte. 24 För det ska resa sig falska Kristusar och falska profeter och ge stora tecken och under så att det förvillar, om möjligt, även de utvalda. 25 Se, jag har förutsagt det för er. 26 Om man då säger till er: Se, i ödemarken är han! – gå inte ut – Se, i kamrarna! – tro det inte. 27 För såsom blixten går ut från öster och lyser ända till väster, så ska Människosonens ankomst vara. 28 Där liket är, där samlas örnarna.

När Människosonen kommer

29 *Men direkt efter de dagarnas nöd ska solen förmörkas och månen inte ge sitt sken, och stjärnorna ska falla från himlen och himlarnas makter skakas. 30 *Och då ska Människosonens tecken lysa på himlen, och då ska jordens alla stammar slå sig själva och se Människosonen komma på himlens moln med stor makt och härlighet. 31 Och han ska sända ut sina änglar med en väldig basun, och de ska församla hans utvalda från de fyra vindarna, från himlarnas ändar till deras ändar.

32 Och från fikonträdet ska ni lära er liknelsen: Redan när dess kvist blir len och löven spricker fram, vet ni att sommaren är nära. 33 Så även ni: när ni ser allt detta vet ni att han* är nära, vid dörrarna. 34 Amen, jag säger er att detta släkte alls inte ska förgå förrän allt detta har skett. 35 Himlen och jorden ska förgå. Men mina ord ska aldrig förgå. 36 Men om den dagen och stunden vet ingen, varken himlarnas änglar eller Sonen*, utom Fadern ensam.

37 För såsom Noas dagar, så ska Människosonens ankomst vara. 38 För som de var under [de] dagarna* före syndafloden – när de tuggade och drack, gifte sig och blev bortgifta, ända till den dag Noa gick in i arken, 39 och de visste inget förrän syndafloden kom och tog bort allesammans – så ska [också] Människosonens ankomst vara. 40 Då ska två vara på åkern: en tas med och en lämnas. 41 Två kvinnor som mal vid kvarnen: en tas med och en lämnas.

42 Var alltså vakna. För ni vet inte vilken dag er Herre kommer. 43 Men det förstår ni att om hushärskaren visste vid vilken nattväkt tjuven kommer, hade han varit vaken och inte låtit det bli inbrott i hans hus. 44 Därför ska också ni vara beredda. För vid en stund ni inte tänker er kommer Människosonen.

45 Vem är då den trogne fasttjänaren och kloke som Herren har satt över sitt hustjänstefolk, för att ge dem födan i rätt tid? 46 Salig den fasttjänaren som hans Herre ska komma och finna görande så. 47 Amen, jag säger er att över allt som är hans ska han sätta honom.

48 Men om den onde fasttjänaren säger i sitt hjärta: Min Herre dröjer, 49 och han börjar slå sina medtjänare och äter och dricker med de berusade, 50 ska den fasttjänarens Herre komma på en dag som han inte väntar sig och i en stund som han inte vet om, 51 och hugga honom itu och sätta hans del med hycklarna. Där blir gråten och tändernas gnissel.

25

Liknelsen om de tio jungfrurna

1 Då ska himlarnas rike liknas vid tio jungfrur som tog sina lampor och gick ut, brudgummen till mötes. 2 Men fem av dem var dåraktiga och fem kloka. 3 För de dåraktiga tog sina lampor men tog inte med sig olja, 4 men de kloka tog olja i flaskorna med sina lampor. 5 Och när brudgummen dröjde, slumrade alla till och sov.

6 Men vid midnatt hade det blivit ett skri: Se, brudgummen! Kom ut, [honom*] till mötes! 7 Då vaknade alla dessa jungfrur och snyggade till sina lampor. 8 Men de dåraktiga sade till de kloka: Ge oss av er olja! För våra lampor slocknar. 9 Men då svarade de kloka och sade: Nej, annars räcker det aldrig för oss och för er. Gå snarare till dem som säljer och köp åt er.

10 Men när de gick iväg för att köpa, kom brudgummen. Och de som var beredda gick in med honom till bröllopsfesten, och dörren stängdes. 11 Men till sist kommer också de övriga jungfrurna och säger: Herre, Herre! Öppna för oss! 12 Men han svarade och sade: Amen, jag säger er: Jag känner er inte. 13 Var alltså vakna. För ni vet inte dagen eller stunden.

Liknelsen om talenterna

14 För det blir såsom en man som reste bort och kallade på de egna fasttjänarna och överlämnade åt dem det som var hans. 15 Och åt en gav han fem talenter, åt en* annan två, åt en annan en – åt var och en efter hans egen förmåga – och han reste bort.

Direkt 16 gick den som hade fått de fem talenterna och arbetade med dem och vann fem andra. 17 På samma sätt den med de två och vann två andra. 18 Men den som hade fått den enda gick bort och grävde i jord och dolde sin Herres silver.

19 Och efter lång tid kommer dessa fasttjänares Herre och stämmer av räkenskap med dem. 20 Och fram kom den som hade fått de fem talenterna, och han bar fram fem andra talenter och sade: Herre, fem talenter överlämnade du åt mig. Se, fem andra talenter har jag vunnit. 21 Till honom sade hans Herre: Bra, gode och trogne fasttjänare! Över lite var du trogen, över mycket ska jag sätta dig. Gå in i din Herres glädje.

22 [Och] fram kom även den med de två talenterna och sade: Herre, två talenter överlämnade du åt mig. Se, två andra talenter har jag vunnit. 23 Till honom sade hans Herre: Bra, gode och trogne fasttjänare! Över lite var du trogen, över mycket ska jag sätta dig. Gå in i din Herres glädje.

24 Men fram kom även den som hade fått den enda talenten, och han sade: Herre, jag kände dig, att du är en hård man som skördar där du inte har sått och samlar in varifrån du inte skingrat. 25 Och jag fruktade, och gick bort och dolde din talent i jorden. Se: här har du det som är ditt.

26 Men då svarade hans Herre och sade till honom: Onde och motige fasttjänare! Du visste att jag skördar där jag inte har sått och samlar in varifrån jag inte skingrat? 27 Då borde du ha satt in mina silvermynt hos bankirerna, och när jag kom hade jag fått ut mitt med ränta. 28 Ta nu ifrån honom talenten och ge till den som har de tio talenterna. 29 För åt var och en som har ska det ges och överflöda. Men från den som inte har ska även det han har tas ifrån honom. 30 Och den oduglige fasttjänaren ska ni kasta ut i det yttre mörkret. Där blir gråten och tändernas gnissel.

Liknelsen om fåren och getterna

31 Men när Människosonen kommer i sin härlighet, och alla änglarna med honom, då ska han sätta sig på sin härlighets tron. 32 Och samlas inför honom ska alla folkslagen, och han ska skilja ut dem från varandra såsom herden skiljer ut fåren från getterna. 33 Och han ska ställa fåren på sin högra sida, men getterna på vänstra.

34 Då ska Kungen säga till dem på hans högra sida: Kom, ni min Fars välsignade! Ärv riket berett för er från världens grundläggning. 35 För jag hungrade, och ni gav mig att äta. Jag törstade, och ni gav mig att dricka. Främling var jag, och ni samlade in mig. 36 Naken, och ni klädde mig. Sjuk var jag, och ni besökte mig. I fängelse var jag, och ni kom till mig.

37 Då ska de svara honom, de rättfärdiga, och säga: Herre, när såg vi dig hungrande och gav näring? Eller törstande och gav att dricka? 38 Och när såg vi dig som främling och samlade in, eller naken och klädde? 39 Och när såg vi dig sjuk eller i fängelse och kom till dig? 40 Och kungen ska svara och säga dem: Amen, jag säger er: Så vitt ni har gjort för ett av dessa mina minsta syskon, så har ni gjort för mig.

41 Sedan ska han säga även till dem på vänstra sidan: Gå ifrån mig, [ni] förbannade, till den eoniska elden beredd för djävulen och hans änglar. 42 För jag hungrade, och ni gav mig inte att äta. Jag törstade, och ni gav mig inte att dricka. 43 Främling var jag, och ni samlade inte in mig. Naken, och ni klädde mig inte. Sjuk och i fängelse, och ni besökte mig inte.

44 Då ska de svara, också de, och säga: Herre, när såg vi dig hungrande eller törstande eller som främling eller naken eller sjuk eller i fängelse, och betjänade dig inte? 45 Då ska han svara dem och säga: Amen, jag säger er: Så vitt ni inte har gjort för en av dessa minsta, så har ni heller inte gjort för mig. 46 Och bort ska dessa gå till eoniskt straff, men de rättfärdiga till eoniskt liv.”

26

Onda planer mot Jesus

1 Och det hände sig, när Jesus hade fullbordat alla dessa ord, att han sade till sina lärjungar: 2 ”Ni vet att om två dagar kommer påsken, och Människosonen utlämnas för att bli korsfäst.”

3 Då samlades översteprästerna och folkets äldste på innergården hos översteprästen, som hette Kaiafas. 4 Och de samrådde för att med list gripa och döda Jesus. 5 Men de sade: ”Inte under högtiden. Så att det inte blir tumult bland folket.”

En kvinna smörjer Jesus

6 Och när Jesus var i Bethania, i Simon den spetälskes hus, 7 kom det fram till honom en kvinna som hade en alabasterflaska med kostlig balsam. Och hon utgöt över hans huvud medan han låg till bords. 8 Men när lärjungarna såg det, blev de indignerade och sade: ”Varför detta fördärv? 9 För denna hade kunnat avyttras för mycket pengar och ges till fattiga.”

10 Men Jesus förstod och sade till dem: ”Varför skaffar ni besvär för kvinnan? För det är en god gärning hon har utfört mot mig. 11 För de fattiga har ni alltid hos er, men mig har ni inte alltid. 12 För när hon hällde denna balsam över min kropp, var det för att gravlägga mig hon gjorde det. 13 Amen, jag säger er: Varhelst detta evangelium förkunnas i hela världen ska det också talas om det som hon gjorde, till minne av henne.”

Judas utlämnar Jesus

14 Då gick en av de tolv, han som kallades Judas Iskariot, till översteprästerna 15 och sade: ”Vad vill ni ge mig, och jag ska utlämna honom åt er?” Och de fastställde* för honom trettio silvermynt. 16 Och från då började han söka ett lägligt tillfälle för att utlämna honom.

Den sista påskmåltiden

17 Och den första dagen i det osyrade brödets högtid kom lärjungarna fram till Jesus och sade: ”Var vill du vi ska bereda för dig att äta påskalammet?” 18 Och han sade: ”Bege er in i staden till den och den och säg till honom: Läraren säger: Min tid är nära. Hos dig gör jag påskalammet med mina lärjungar.” 19 Och lärjungarna gjorde som Jesus hade samordnat för dem och beredde påskalammet.

20 Och när det blev kväll, låg han till bords med de tolv. 21 Och medan de åt sade han: ”Amen, jag säger er att en av er kommer att utlämna mig.” 22 Och mycket bedrövade började de säga till honom, var och en: ”Inte är det väl jag, Herre?” 23 Men han svarade och sade: ”Den som doppade handen med mig i bunken. Denne ska utlämna mig. 24 Människosonen beger sig så som det är skrivet om honom. Men ve den människa genom vilken Människosonen utlämnas! Det hade varit bra för honom om han inte hade fötts, den människan.” 25 Och då svarade Judas, som utlämnade honom, och sade: ”Inte är det väl jag, rabbi?” Han säger till honom: ”Du sade det.”

Den första nattvarden

26 Och medan de åt tog Jesus ett bröd, och välsignade och bröt, och gav åt lärjungarna och sade: ”Ta. Ät. Detta är min kropp.” 27 Och han tog en bägare och tackade, och gav åt dem och sade: ”Drick av den alla. 28 För detta är mitt blod för förbundet*, som för många blir utgjutet till synders förlåtelse. 29 Och jag säger er: Jag ska från nu aldrig dricka av denna vinstockens bärgning förrän den dagen när jag dricker den med er ny i min Fars rike.”

30 Och sedan de sjungit hymn, gick de ut till Olivernas berg.

Jesus förutsäger Petrus förnekelse

31 *Sedan säger Jesus till dem: ”Ni alla kommer att bli skandaliserade av mig i denna natt. För det är skrivet: Jag ska slå herden, och skingras ska fåren i hjorden. 32 Men efter att jag blivit uppväckt ska jag gå före er till Galileen.”

33 Men Petrus svarade och sade till honom: ”Om alla kommer att skandaliseras av dig, ska jag aldrig bli skandaliserad.” 34 Då sade honom Jesus: ”Amen, jag säger dig att i denna natt, innan tuppen gal, ska du tre gånger förneka mig.” 35 Petrus säger till honom: ”Om jag så måste dö med dig ska jag aldrig förneka dig!” Likaså sade också alla lärjungarna.

Jesus i Gethsemani

36 Sedan går Jesus med dem till en marklott som kallas Gethsemani och säger till lärjungarna: ”Sätt er här medan jag går bort dit och ber.” 37 Och han tog med Petrus och de två sönerna till Zebedaios, och började vara bedrövad och ängslas. 38 *Då säger han till dem: ”Djupt bedrövad är min själ, till döds. Bli kvar här och var vakna med mig.” 39 Och han gick fram lite och föll ner på sitt ansikte, och bad och sade: ”Min Far! Om det är möjligt, må den gå förbi från mig, denna bägare. Men inte som jag vill, utan som du.”

40 Och han kommer till lärjungarna och finner dem sovande. Och han säger till Petrus: ”Så ni mäktade inte en enda timme att vara vakna med mig? 41 Var vakna och be, att* ni inte kommer i frestelse. För anden är villig, men köttet svagt.” 42 Åter en andra gång gick han bort och bad och sade: ”Min Far, om inte denna kan gå förbi om jag inte dricker den: ske din vilja.”

43 Och han kom åter och fann dem sovande, för deras ögon var tyngda. 44 Och han lämnade dem, och åter gick han bort och bad en tredje gång, och samma ord sade han igen.

45 Sedan kommer han till lärjungarna och säger till dem: ”Sov* ni framöver och vila er. Se, stunden är nu nära och Människosonen utlämnas i syndares händer. 46 Res er, låt oss dra. Se: nu är han nära som utlämnar mig.”

Jesus grips

47 Och ännu medan han talade, se: Judas, en av de tolv, kom. Och med honom var en stor skara med svärd och påkar från översteprästerna och folkets äldste. 48 Och han som utlämnade honom hade gett dem ett tecken och sagt: ”Den jag kysser, han är det. Grip honom.” 49 Och direkt gick han fram till Jesus och sade: ”Gläd dig*, rabbi!”, och kysste honom ömt. 50 Men Jesus sade till honom: ”Min vän, för det är du här.” Då gick de fram och lade händerna på Jesus och grep honom.

51 Och se: en av dem som var med Jesus räckte ut handen och drog ut sitt svärd, och han slog översteprästens fasttjänare och tog bort hans öra. 52 Då säger honom Jesus: ”Vänd bort ditt svärd till dess plats! För alla som tar till svärd ska med svärd förgöras. 53 Eller tänker du dig att jag inte kan vädja till min Far och han nu kommer att ställa fram för mig mer än tolv legioner änglar? 54 Hur ska då Skrifterna uppfyllas, att så måste ske?”

55 I den stunden sade Jesus till skarorna: ”Som mot en rövare har ni gått ut med svärd och påkar för att ta fast mig. Varje dag i templet satt jag och undervisade och ni grep mig inte. 56 Men detta hela har hänt för att profeternas skrifter ska uppfyllas.” Då lämnade alla lärjungarna honom och flydde.

Jesus inför Sanhedrin

57 Och de som hade gripit Jesus förde bort honom till översteprästen Kaiafas, där de skriftlärda och de äldste hade samlats. 58 Men Petrus följde honom långt ifrån, fram till översteprästens innergård. Och han gick in därinne och satt med undertjänarna för att se slutet.

59 Och översteprästerna och hela Sanhedrin sökte ett falskt vittnesbörd mot Jesus för att döda honom. 60 Och de fann inget, fastän många falska vittnen kom fram. Men till sist kom det fram två 61 och sade: ”Den där har sagt: Jag kan riva ner Guds tempelbyggnad och på tre dagar bygga upp.” 62 Och då stod översteprästen upp och sade till honom: ”Svarar* du inget på vad dessa vittnar mot dig?” 63 Men Jesus var tyst.

Och översteprästen sade till honom: ”Jag besvär dig vid levande Gud att du ska säga oss om du är Kristus, Guds Son.” 64 *Då säger honom Jesus: ”Du sade det. Men jag säger er: Från nu ska ni se Människosonen sitta vid Maktens högra sida och komma på himlens moln.”

65 Då rev översteprästen sönder sina kläder och sade: ”Han har hädat! Vad mer för behov har vi av vittnen? Se, nu har ni hört hädelsen. 66 Vad tycks er?” Och de svarade och sade: ”Straffskyldig till döden är han!” 67 Då spottade de i hans ansikte och pucklade på honom, och andra örfilade* 68 och sade: ”Profetera för oss, Kristus! Vem är det som högg till dig?”

Petrus förnekar Jesus

69 Men Petrus satt ute på innergården. Och fram till honom kom en tjänsteflicka som sade: ”Även du var med Jesus galilén.” 70 Men han nekade inför alla och sade: ”Jag förstår inte vad du säger.” 71 Och när han gick ut i porthuset, såg honom en annan kvinna och säger till dem som var där: ”Den där var med Jesus nazorén.” 72 Och åter nekade han med ed att: ”Jag känner inte människan.” 73 Men efter en liten stund kom de som stod där fram och sade till Petrus: ”Sannerligen är också du en av dem. Och ditt tal gör dig ju tydlig.” 74 Då började han nedkalla förbannelse och svära att: ”Jag känner inte människan!” Och direkt gol en tupp.

75 Och då kom Petrus ihåg Jesu ord som han hade sagt, att: ”Innan tuppen gal ska du tre gånger förneka mig.” Och han gick ut utanför och grät bittert.

27

Jesus utlämnas till Pilatus

1 Och när det blev morgon tog de beslut*, alla översteprästerna och folkets äldste, mot Jesus att döda honom. 2 Och de band honom och förde bort och utlämnade åt Pilatus, styresmannen.

Judas tar sitt liv

3 Då, när Judas som utlämnade honom såg att han blivit fördömd, ångrade han sig och vände sig med de trettio silvermynten till översteprästerna och de äldste 4 och sade: ”Jag har syndat och utlämnat ostraffligt blod.” Men de sade: ”Vad är det för oss? Du ska se till det.” 5 Och han slängde silvermynten in i tempelbyggnaden och drog sig undan, och gick bort och hängde sig.

6 Men översteprästerna tog silvermynten och sade: ”Det är inte tillåtet att lägga dem i korbankistan*, då det är ett värde från blod.” 7 Och de tog beslut och köpte för dem Krukmakaråkern till gravplats för främlingarna. 8 Därför kallades den åkern för Blodsåkern fram till idag. 9 *Då uppfylldes det som var sagt genom profeten Jeremia, som sade:

Och de tog* de trettio silvermynten,

värdet för den värderade som värderades av Israels söner,

10 och gav dem för krukmakarens åker,

så som Herren hade samordnat för mig.

Jesus inför Pilatus

11 Och Jesus ställdes inför styresmannen. Och nu frågade honom styresmannen och sade: ”Du är judarnas kung?” Och Jesus sade: ”Du säger det.” 12 Och under det att han anklagades av översteprästerna och de äldste svarade han inget. 13 Då säger honom Pilatus: ”Hör du inte hur mycket de vittnar mot dig?” 14 Och han svarade honom inte på ens ett ord, så att styresmannen var väldigt förundrad.

15 Men varje högtid hade styresmannen för sed att frige en åt skaran, en fånge som de ville. 16 Och man hade då en ryktbar fånge som kallades [Jesus] Barabbas*. 17 När de nu var samlade sade Pilatus till dem: ”Vem vill ni jag ska frige åt er? [Jesus] Barabbas, eller Jesus som kallas Kristus?” 18 För han visste att det var av avund de hade utlämnat honom.

19 Och medan han satt på domarsätet, sände hans hustru bud till honom och sade: ”Inget mellan dig och den där rättfärdige! För jag led mycket idag i en dröm för hans skull.”

20 Men översteprästerna och de äldste övertygade skarorna att begära Barabbas, men Jesus skulle de förgöra. 21 Och nu svarade styresmannen och sade till dem: ”Vem vill ni av de två jag ska frige åt er?” Och de sade: ”Barabbas!” 22 Pilatus säger till dem: ”Vad ska jag då göra med Jesus som kallas Kristus?” De säger alla: ”Han ska korsfästas!” 23 Men han sade: ”Vad för ont har han då gjort?” Men ännu mer skrek de och sade: ”Han ska korsfästas!”

24 Och när Pilatus såg att inget gör nytta utan det snarare blir tumult, tog han vatten och tvättade av händerna inför skaran och sade: ”Jag är ostrafflig från dennes blod*. Ni ska se till detta.” 25 Och allt folket svarade och sade: ”Hans blod över oss och över våra barn!” 26 Då frigav han åt dem Barabbas, men Jesus gisslade han och utlämnade för att korsfästas.

Jesus förlöjligad och slagen

27 Då tog styresmannens soldater med Jesus in i pretoriet och samlade mot honom hela kohorten. 28 Och de klädde av honom, och en scharlakansröd soldatmantel satte de runt honom. 29 Och de flätade en krans av törnen och satte på hans huvud, och en rörstav i hans högra hand. Och de knäföll inför honom och förlöjligade honom och sade: ”Gläd dig*, judarnas kung!” 30 Och de spottade på honom och tog rörstaven och slog i hans huvud.

31 Och när de hade förlöjligat honom, klädde de av honom soldatmanteln och iklädde honom hans kläder och förde bort honom för att korsfästa.

Jesus blir korsfäst

32 Och när de gick ut, fann de en kyreneisk man vid namn Simon. Denne rekvirerade de för att bära hans kors. 33 Och när de kom till en plats kallad Golgotha, vilket är utsagt Kranieplatsen, 34 gav de honom att dricka vin med galla blandat. Och han smakade och ville inte dricka. 35 *Och när de hade korsfäst honom, delade de upp hans kläder och kastade lott, 36 och satt och bevakade honom där. 37 Och de satte upp ovanför hans huvud saken mot honom, skriven: ”Denne är Jesus, judarnas kung.”

38 Sedan korsfästs med honom två rövare, en vid högra sidan och en vid vänstra. 39 Och de förbipasserande smädade honom och skakade sina huvuden 40 och sade: ”Du som river ner tempelbyggnaden och på tre dagar bygger upp! Fräls dig själv, om du är Guds Son, [och] kom ner från korset!” 41 Likaså även översteprästerna, som förlöjligade honom med de skriftlärda och äldste och sade: 42 ”Andra har han frälst! Sig själv kan han inte frälsa. Israels kung är han! Han får komma ner nu från korset och vi ska tro på honom. 43 *Han förtröstar på Gud, han får rädda nu, om han vill ha honom. Han har ju sagt att: Jag är Guds Son.” 44 Och detsamma gjorde också rövarna som var korsfästa med honom och kritiserade honom.

Jesus dör

45 Men från sjätte timmen kom ett mörker över hela landet* fram till nionde timmen*. 46 Och runt den nionde timmen ropade Jesus högt med väldig röst och sade: ”Eli*! Eli! Lema sabachthani?”, det vill säga: ”Min Gud! Min Gud! Varför har du övergett mig?”

47 Men några av dem som stod där hörde det och sade att: ”Denne ropar på Elia!” 48 Och direkt sprang en av dem och tog en tvättsvamp, fyllde med surt vin och satte runt en rörstav och gav honom att dricka. 49 Och de övriga sade: ”Låt bli, vi ska se om Elia kommer och frälser honom.” 50 Men Jesus skrek åter med väldig röst, och lämnade ifrån sig anden.

51 Och se: förhänget i tempelbyggnaden revs från ovan och ända ner i två delar. Och jorden bävade och klipporna revs itu, 52 och gravarna öppnades och många kroppar av de insomnade heliga uppväcktes. 53 Och de kom ut ur gravarna efter hans uppväckande och gick in i den heliga staden och framvisade sig för många. 54 Och när centurionen och de som med honom bevakade Jesus såg jordbävningen och det som hände, fruktade de mycket och sade: ”Sannerligen, Guds Son var denne.”

55 Och det fanns där många kvinnor som skådade långt ifrån, som hade följt Jesus från Galileen och betjänade honom. 56 Bland dem var Maria Magdalén och Maria som var Jakobs och Josefs mor, samt modern till Zebedaios söner.

Jesus begravs

57 Och när det blev kväll, kom en rik man från Arimathaia vid namn Josef, som också han blivit lärjunge till Jesus. 58 Denne gick till Pilatus och bad om Jesu kropp. Då befallde Pilatus att den skulle avges.

59 Och Josef tog kroppen och vek in den i rent linnetyg, 60 och han lade den i sin nya grav som han hade huggit ut i klippan. Och han rullade fram en stor sten för dörröppningen till graven och gick iväg. 61 Och där var Mariam Magdalén och den andra Maria, sittande inför gravkammaren.

Graven bevakad

62 Men dagen därpå, som är efter förberedelsedagen, samlades översteprästerna och fariseerna hos Pilatus 63 och sade: ”Herre, vi kom ihåg att den där förvillaren sade medan han ännu levde: Efter tre dagar uppväcks jag. 64 Befall nu att gravkammaren säkras fram till den tredje dagen, så att inte hans lärjungar kommer och stjäl honom och säger till folket: Han har uppväckts från de döda, och så blir den sista villfarelsen värre än den första.”

65 Pilatus sade till dem: ”Ni har en custodia*. Bege er, säkra den såsom ni förstår.” 66 Och de gick och säkrade gravkammaren och satte sigill på stenen med custodian.

28

Jesus uppstår ur graven

1 Men sent efter sabbaten, i det gryende mot den första dagen i veckan, kom Mariam Magdalén och den andra Maria för att skåda gravkammaren.

2 Och se: det blev en väldig jordbävning. För en Herrens ängel steg ner från himlen och gick fram och rullade bort stenen, och satt ovanpå den. 3 Och hans utseende var som en blixt, och hans klädsel vit som snö. 4 Och av fruktan för honom bävade de som bevakade och blev som döda.

5 Men ängeln svarade och sade till kvinnorna: ”Frukta inte ni! För jag vet att det är Jesus, den korsfäste, ni söker. 6 Han är inte här! För han har uppväckts, så som han har sagt. Kom, se platsen där han låg. 7 Och fort, gå och säg till hans lärjungar att han har uppväckts från de döda. Och se, han går före er till Galileen. Där ska ni få se honom. Se: jag har sagt er.”

8 Och de gick fort iväg från graven, och med fruktan och stor glädje sprang de för att berätta för hans lärjungar. 9 Och se, Jesus mötte dem och sade: ”Gläd er*!” Och de kom fram och grep om hans fötter och tillbad honom. 10 Då säger Jesus till dem: ”Frukta inte! Bege er, berätta för mina bröder att de ska gå bort till Galileen. Och där ska de få se mig.”

Soldaternas rapport

11 Men medan de gick, se: några från custodian kom in i staden och berättade för översteprästerna alltsammans som hade hänt. 12 Och de samlades med de äldste, tog beslut* och gav åtskilliga silvermynt till soldaterna 13 och sade: ”Säg att: Hans lärjungar kom på natten och stal honom medan vi sov. 14 Och om detta blir hört inför styresmannen, ska vi övertyga [honom] och göra er obekymrade.” 15 Och de tog silvermynten och gjorde som de blivit lärda. Och så spreds ryktet med detta ord hos judarna fram till [dagen] idag*.

Jesu missionsbefallning

16 Och de elva lärjungarna gick till Galileen, till berget dit Jesus hade ordnat för dem att gå. 17 Och när de såg honom, tillbad de. Men några tvekade.

18 Och fram kom Jesus och talade till dem och sade: ”Åt mig har getts all auktoritet i himmel och på jord. 19 Gå nu och gör alla folkslagen till lärjungar, döpande dem in i Faderns och Sonens och den heliga Andens namn, 20 lärande dem att hålla fast vid allt vad jag påbjudit er. Och se: jag är med er alla dagarna fram till eonens fullbordan.”

* 1:7 1:7 Asaf Andra handskrifter: ”Asa” (även 1:8, jfr 1 Kung 15:8)

* 1:10 1:10 Amos Andra handskrifter: ”Amon” (jfr 2 Kung 21:18)

* 1:23 1:23Jes 7:14

* 2:1 2:1 mager Traditionellt ”vise män”

* 2:2 2:2 Östern Eller ”uppgången” (även i 2:9)

* 2:6 2:6Mika 5:2, 2 Sam 5:2, 1 Krön 11:2

* 2:11 2:11 olibanum Ren vit rökelseharts (”frankincense”)

* 2:15 2:15Hos 11:1

* 2:18 2:18Jer 31:15

* 2:23 2:23 profeterna... nazoré Troligen anspelning på netzer (”telning”, Jes 11:1, Jer 23:5) och ”nazir” (Dom 13:5)

* 3:2 3:2 Ändra sinne Eller ”Omvänd er” (även i 4:17)

* 3:3 3:3Jes 40:3

* 3:3 3:3 röst i ödemarken: Bered Eller ”röst: I ödemarken, bered”

* 3:16 3:16 för honom Andra handskrifter: [-]

* 4:4 4:45 Mos 8:3

* 4:6 4:6Ps 91:11f

* 4:7 4:75 Mos 6:16

* 4:10 4:105 Mos 6:13

* 4:13 4:13 Nazara Andra handskrifter: ”Nazareth”

* 4:15 4:15fJes 9:1f

* 4:24 4:24 månsjuka Eller ”epileptiker”

* 5:5 5:5 landet Eller ”jorden”

* 5:11 5:11 ljugande Andra handskrifter: [-]

* 5:15 5:15 skäppan Lat. modius, mått om ca 9 liter

* 5:21 5:212 Mos 20:13

* 5:22 5:22 vredgas Andra handskrifter: ”vredgas i onödan”

* 5:22 5:22 Raká Arameiska för ”tom”

* 5:26 5:26 quadranten 1/64 denar (dagslön)

* 5:27 5:272 Mos 20:14

* 5:31 5:315 Mos 24:1

* 5:32 5:32 hon begår äktenskapsbrott Eller ”äktenskapsbrott begås med henne”

* 5:33 5:332 Mos 20:7, 3 Mos 19:12, 4 Mos 30:3, 5 Mos 23:21

* 5:37 5:37 det onda Eller ”den onde” (även i 5:39, 6:13)

* 5:38 5:382 Mos 21:24

* 5:41 5:41 en mil Ca 1,5 km

* 5:43 5:433 Mos 19:18

* 5:45 5:45 det Eller ”han”

* 6:1 6:1 Men Andra handskrifter: [-]

* 6:11 6:11 tillkommande Eller ”behövliga” eller ”dagliga” eller ”morgondagliga”

* 6:12 6:12 förlåtit Andra handskrifter: ”förlåter”

* 6:13 6:13 Senare handskrifter avslutar: ”För ditt är riket, och makten och äran till eonerna. Amen.”

* 6:19 6:19 ätande Eller ”nedbrytning” (även i 6:20)

* 6:22 6:22 generöst Eller ”friskt” eller ”uppriktigt”

* 6:24 6:24 mammon Arameiska för ”rikedom”

* 6:25 6:25 eller vad ni ska dricka Andra handskrifter: [-]

* 6:27 6:27 ålder Eller ”längd”

* 6:27 6:27 aln Knappt 0,5 m

* 6:33 6:33 Guds rike och hans rättfärdighet Andra handskrifter: ”hans rike och rättfärdighet”

* 7:13 7:13 bred är porten och rymlig Andra handskrifter: ”bred och rymlig är”

* 7:23 7:23Ps 6:9

* 8:10 8:10 Hos ingen har jag... i Israel Andra handskrifter: ”Inte ens i Israel har jag”

* 8:17 8:17Jes 53:4

* 8:28 8:28 gadarenernas Andra handskrifter: ”gergesenernas”

* 9:4 9:4 såg Andra handskrifter: ”förstod”

* 9:13 9:13Hos 6:6

* 9:14 9:14 mycket Andra handskrifter: [-]

* 9:30 9:30 frustade mot Eller ”hutade åt”

* 9:36 9:364 Mos 27:17

* 10:3 10:3 Thaddaios Andra handskrifter: ”Lebbaios som också kallades Thaddaios”

* 10:4 10:4 Kananaios Hebreiska för ”zeloten” (ivraren)

* 10:25 10:25 Beelzebul Hebreiska för ”upphöjd herre” (djävulen)

* 10:29 10:29 ass 1/16 denar (dagslön)

* 10:35 10:35fMika 7:6

* 11:7 11:7 Vad gick ni... för att skåda? Eller ”Varför gick ni...? För att skåda...” (även i 11:8-9)

* 11:10 11:10Mal 3:1

* 11:12 11:12 tvingar sig... fram Eller ”betvingas”

* 11:15 11:15 öron Andra handskrifter: ”öron att höra med”

* 11:19 11:19 gärningar Andra handskrifter: ”barn” (jfr Luk 7:35)

* 11:29 11:29Jer 6:16

* 12:4 12:4 de Andra handskrifter: ”han”

* 12:7 12:7Hos 6:6

* 12:14 12:14 beslut Eller ”rådslag”

* 12:15 12:15 skaror Andra handskrifter: [-]

* 12:18 12:18fJes 42:1f

* 12:24 12:24 Beelzebul Hebreiska för ”upphöjd herre” (djävulen)

* 12:40 12:40Jona 2:1

* 12:47 12:47 bröder Eller ”syskon” (även i 12:48-49, jfr 12:50)

* 12:47 12:47 Andra handskrifter: [-]

* 13:9 13:9 öron Andra handskrifter: ”öron att höra med” (även i 13:43)

* 13:14 13:14fJes 6:9f

* 13:25 13:25 ogräs Troligen giftig dårrepe

* 13:33 13:33 seamått Ca 13 liter

* 13:35 13:35Ps 78:2

* 13:35 13:35 världens Andra handskrifter: [-]

* 13:40 13:40 upp Andra handskrifter: [-]

* 13:55 13:55 snickarens Eller ”byggarens”

* 14:12 14:12 honom Andra handskrifter: ”det”

* 14:24 14:24 många stadier från land Andra handskrifter: ”mitt på havet”

* 14:25 14:25 fjärde nattväkten Ca kl 03-06

* 14:30 14:30 stark Andra handskrifter: [-]

* 15:4 15:42 Mos 20:12, 21:17

* 15:6 15:6 ord Andra handskrifter: ”lag” eller ”bud”

* 15:8 15:8fJes 29:13

* 15:14 15:14 för blinda Andra handskrifter: [-]

* 15:39 15:39 Magadans Andra handskrifter: ”Magdalas”

* 16:2 16:2f När... Andra handskrifter utelämnar från ”När” till slutet av 16:3

* 16:18 16:18 klippa Grek. pétra (jfr Petrus)

* 16:27 16:27Ps 62:13

* 17:12 17:12 kände inte igen Eller ”erkände inte”

* 17:15 17:15 månsjuk Eller ”epileptiker”

* 17:18 17:18 näpste honom Eller ”näpste den” (demonen)

* 17:20 17:20 Senare handskrifter fortsätter (17:21): ”Men detta släkte går inte ut utom genom bön och fasta” (jfr Mark 9:29)

* 17:22 17:22 var hopsamlade Andra handskrifter: ”agerade”

* 17:24 17:24 dubbeldrachmerna Ca 2 denarer (dagslöner), den årliga tempelskatten (jfr 2 Mos 30:13)

* 17:27 17:27 stater 4 denarer (dagslöner)

* 18:10 18:10 Senare handskrifter fortsätter (18:11): ”För Människosonen har kommit för att frälsa det som var förlorat” (jfr Luk 19:10)

* 18:15 18:15 mot dig Andra handskrifter: [-]

* 18:16 18:165 Mos 19:15

* 18:19 18:19 Amen Andra handskrifter: [-]

* 18:19 18:19 något Eller ”varje”

* 18:24 18:24 tiotusen talenter 60 miljoner denarer (dagslöner)

* 18:28 18:28 hundra denarer Ca 100 dagslöner

* 19:5 19:51 Mos 2:24

* 19:7 19:75 Mos 24:1

* 19:9 19:9 begår äktenskapsbrott Andra handskrifter: ”gör att hon begår äktenskapsbrott”. Andra handskrifter fortsätter: ”Och den som gifter sig med en förskjuten kvinna begår äktenskapsbrott” (jfr 5:32)

* 19:11 19:11 detta ord Andra handskrifter: ”ordet”

* 19:18 19:18f2 Mos 20:12f, 3 Mos 19:18

* 19:29 19:29 mor Andra handskrifter: ”mor eller hustru”

* 19:29 19:29 hundrafalt Andra handskrifter: ”mångfalt” (jfr Luk 18:30)

* 20:2 20:2 denar Ca en dagslön för arbetaren

* 20:3 20:3f tredje... sjätte... nionde... elfte timmen Ca kl 09, 12, 15 och 17

* 20:17 20:17 lärjungarna Andra handskrifter: [-]

* 20:30 20:30 Herre Andra handskrifter: [-]

* 21:5 21:5Sak 9:9

* 21:9 21:9Ps 118:25f

* 21:9 21:9 Hosanna Hebreiska för ”O, fräls”

* 21:12 21:12 templet Andra handskrifter: ”Guds tempel”

* 21:13 21:13Jes 56:7, Jer 7:11

* 21:16 21:16Ps 8:3 (Septuaginta)

* 21:42 21:42Ps 118:22f

* 21:44 21:44 Andra handskrifter: [-]

* 22:15 22:15 beslut Eller ”rådslag”

* 22:19 22:19 denar Ca en dagslön för arbetaren

* 22:24 22:245 Mos 25:5f

* 22:32 22:322 Mos 3:6

* 22:35 22:35 en laglärd Andra handskrifter: [-]

* 22:37 22:375 Mos 6:5

* 22:39 22:393 Mos 19:18

* 22:44 22:44Ps 110:1

* 23:4 23:4 och svårburna Andra handskrifter: [-]

* 23:13 23:13 Senare handskrifter fortsätter (23:14): ”Ve er, skriftlärda och fariseer, hycklare! För ni äter upp änkornas hus, och som förevändning ber ni långt. Därför ska ni få så mycket mer dom” (jfr Mark 12:40)

* 23:23 23:23 Men Andra handskrifter: [-]

* 23:39 23:39Ps 118:26

* 24:15 24:15Dan 11:31

* 24:29 24:29Jes 13:10, 34:4

* 24:30 24:30Dan 7:13

* 24:33 24:33 han Eller ”det”

* 24:36 24:36 eller Sonen Andra handskrifter: [-]

* 24:38 24:38 de dagarna Andra handskrifter: ”dagarna”

* 25:6 25:6 honom Andra handskrifter: [-]

* 25:15 25:15 fem talenter... två... en Motsvarar 30 000, 12 000 och 6 000 denarer (dagslöner)

* 26:15 26:15 fastställde Eller ”vägde upp”

* 26:28 26:28 förbundet Andra handskrifter: ”det nya förbundet”

* 26:31 26:31Sak 13:7

* 26:38 26:38Ps 42:6

* 26:41 26:41 be, att Eller ”be, så att”

* 26:45 26:45 Sov ni framöver och vila er Eller ”Sover ni ännu och vilar er?”

* 26:49 26:49 Gläd dig Eller ”Var hälsad”

* 26:62 26:62 Svarar... Eller ”Svarar du inget? Vad är det dessa vittnar mot dig?”

* 26:64 26:64Dan 7:13

* 26:67 26:67 örfilade Eller ”spöade”

* 27:1 27:1 beslut Eller ”rådslag” (även i 27:7)

* 27:6 27:6 korbankistan Hebreiska för ”offerkistan” (jfr Mark 12:41)

* 27:9 27:9Jer 32:6f, Sak 11:12f

* 27:9 27:9 de tog Eller ”jag tog”

* 27:16 27:16 Jesus Barabbas Andra handskrifter: ”Barabbas” (även i 27:17)

* 27:24 27:24 blod Andra handskrifter: ”rättfärdiga blod”

* 27:29 27:29 Gläd dig Eller ”Var hälsad”

* 27:35 27:35Ps 22:19

* 27:43 27:43Ps 22:9

* 27:45 27:45 landet Eller ”jorden”

* 27:45 27:45 sjätte... nionde timmen Ca kl 12 och 15

* 27:46 27:46 Eli... Arameiskt citat från Ps 22:2

* 27:65 27:65 custodia Latin för ”vaktstyrka”

* 28:9 28:9 Gläd er Eller ”Var hälsade”

* 28:12 28:12 beslut Eller ”rådslag”

* 28:15 28:15 dagen idag Andra handskrifter: ”idag”

Evangelium enligt Markus

1

2

3

4

5

6

7

8

9

10

11

12

13

14

15

16

Evangelium enligt Markus

1

Johannes Döparens förkunnelse

1 *Begynnelsen av evangeliet om Jesus Kristus, Guds Son*. 2 Så som det är skrivet hos profeten Esaias:

Se, jag sänder min ängel framför ditt ansikte.

Han ska preparera din väg.

3 En ropandes röst i ödemarken:

Bered* Herrens väg! Gör raka hans stigar!

4 Så kom Johannes döpande* i ödemarken och förkunnande ett dop av sinnesändring till synders förlåtelse. 5 Och ut till honom gick hela den judeiska trakten och alla jerusalemiterna, och de döptes av honom i Jordanfloden, erkännande sina synder.

6 Och Johannes var iklädd kamelhår och ett läderbälte om sin höft, och åt gräshoppor och vildhonung. 7 Och han förkunnade och sade: ”Det kommer den som är starkare än jag efter mig, och jag är inte förtjänt att böja mig och lossa remmen från hans sandaler. 8 Jag har döpt er med vatten. Men han ska döpa er i helig Ande.”

Jesu dop

9 Och det hände sig att i de dagarna kom Jesus från Nazaret i Galileen och blev döpt i Jordan av Johannes. 10 Och direkt, när han steg upp ur vattnet, såg han himlarna rivas itu och Anden som en duva komma ner till honom. 11 Och en röst kom från himlarna: ”Du är min Son, den Älskade. I dig har jag funnit behag.”

Jesus prövas av Satan

12 Och direkt driver Anden ut honom i ödemarken. 13 Och han var i ödemarken fyrtio dagar och prövades av Satan. Och han var hos vilddjuren, och änglarna betjänade honom.

Jesu första lärjungar

14 Men efter att Johannes hade blivit utlämnad, kom Jesus till Galileen och förkunnade Guds evangelium 15 och sade att: ”Uppfylld är tiden och nära är nu Guds rike. Ändra sinne* och tro på evangeliet!”

16 Och när han drog vidare längs Galileens hav såg han Simon och Andreas, Simons bror, som kastade nät i havet. De var nämligen fiskare. 17 Och Jesus sade till dem: ”Kom efter mig, och jag ska göra så att ni blir människofiskare.” 18 Och direkt lämnade de näten och följde honom.

19 Och han gick framåt lite och såg Jakob Zebedaios son och Johannes, hans bror, och de var i båten och förfärdigade näten. 20 Och direkt kallade han dem, och de lämnade sin far Zebedaios i båten med de lejda arbetarna och gick iväg efter honom.

Jesus i Kafarnaums synagoga

21 Och de går in i Kafarnaum, och direkt på sabbaten gick han in i synagogan och undervisade. 22 Och de var överväldigade vid hans undervisning, för han var och undervisade dem som en som hade auktoritet och inte som de skriftlärda.

23 Och direkt fanns i deras synagoga en man med en oren ande. Och han skrek högt 24 och sade: ”Vad mellan oss och dig, Jesus nazaré? Har du kommit för att förgöra oss? Jag känner dig, vem du är: Guds Helige!” 25 Och då näpste honom Jesus och sade: ”Var tilltäppt och kom ut ur honom!” 26 Och då ruskade honom den orena anden, och den ropade med väldig röst och kom ut ur honom.

27 Och allesammans blev bestörta, så att de började diskutera med varann och sade: ”Vad är detta? En ny undervisning, med auktoritet! Även de orena andarna beordrar han, och de hörsammar honom.” 28 Och det gick ut hörsägen om honom direkt, överallt i hela trakten runt Galileen.

Jesus botar Petrus svärmor

29 Och direkt, utkomna ur synagogan, gick de* till Simons och Andreas hus med Jakob och Johannes. 30 Men Simons svärmor låg febrig, och direkt säger de till honom om henne. 31 Och han gick fram och reste upp henne, sedan han gripit handen. Och då lämnade henne febern, och hon började betjäna dem.

32 Men när det blev kväll, när solen hade gått ner, förde man till honom alla som hade det illa och dem som var demoniserade. 33 Och hela staden var församlad vid dörren. 34 Och han botade många som hade det illa i olika åkommor, och många demoner drev han ut. Och han lät inte demonerna tala, eftersom de kände honom.

35 Och väldigt tidig morgon, på natten, stod han upp och gick ut och gick bort till en öde plats. Och där bad han. 36 Och då förföljde honom Simon och de som var med honom, 37 och de fann honom och säger till honom att: ”Alla söker dig.” 38 Och han säger till dem: ”Låt oss dra någon annanstans, till de nästa bystäderna, så att jag även där kan förkunna. För till detta har jag gått ut.” 39 Och han gick och förkunnade i deras synagogor i hela Galileen, och demonerna drev han ut.

Jesus renar en spetälsk

40 Och det kommer till honom en spetälsk, som vädjar till honom och knäfaller* och säger till honom att: ”Om du vill, kan du rena mig.” 41 Och han kände innerligt, räckte ut sin hand och rörde och säger till honom: ”Jag vill. Var renad!” 42 Och direkt gick spetälskan bort från honom och han blev renad.

43 Och han frustade mot* honom, och direkt drev han ut honom 44 och säger till honom: ”Se till att du inte till någon säger något. Nej, bege dig, visa dig för prästen och frambär för din rening det som Mose har förordnat, till ett vittnesbörd för dem.” 45 Men han gick ut och började förkunna mycket och sprida ryktet om ordet, så att han inte längre kunde gå in uppenbart i en stad, utan ute på öde platser var han. Och man kom till honom från alla håll.

2

Jesus förlåter synder

1 Och han gick åter till Kafarnaum, och efter några dagar hördes det att han är i huset. 2 Och det samlades så många att de inte längre hade rum, inte ens vid dörren. Och han talade till dem ordet.

3 Och man kommer bärande till honom en förlamad, lyft av fyra. 4 Och när de inte kunde bära fram till honom för skarans skull, avtakade de taket där han var. Och när de grävt ut, firar de ner madrassen där den förlamade låg. 5 Och Jesus ser deras tro och säger till den förlamade: ”Barn, dina synder förlåts.”

6 Men det fanns några av de skriftlärda där som satt och funderade i sina hjärtan: 7 ”Varför talar den där så? Han hädar! Vem kan förlåta synder utom en: Gud?” 8 Och direkt insåg Jesus i sin ande att det är så de funderar inom sig, och han säger till dem: ”Varför funderar ni detta i era hjärtan? 9 Vad är lättare? Att säga till den förlamade: Dina synder förlåts, eller att säga: Res dig och ta din madrass och vandra? 10 Men för att ni ska veta att auktoritet har Människosonen att förlåta synder på jorden”, säger han sedan till den förlamade: 11 ”Till dig säger jag: Res dig, ta din madrass och bege dig till ditt hus!” 12 Och han reste sig, och direkt tog han upp madrassen och gick ut inför alla, så att alla var utom sig och ärade Gud och sade att: ”Sådant har vi aldrig sett!”

Jesus hos tullindrivare och syndare

13 Och han gick åter ut längs havet. Och hela skaran kom till honom, och han undervisade dem. 14 Och när han drog vidare såg han Levi Alfaios son sittande vid tullhuset, och han säger till honom: ”Följ mig!” Och han stod upp och följde honom.

15 Och det händer sig att han ligger till bords i hans hus, och många tullindrivare och syndare låg till bords med Jesus och hans lärjungar. För de var många och de följde honom. 16 Och när de skriftlärda från fariseerna* såg att han äter* med syndarna och tullindrivarna, sade de till hans lärjungar att: ”*Är det med tullindrivarna och syndarna han äter?” 17 Och Jesus hörde och säger till dem att: ”Inte har de starka behov av läkare, utan de som har det illa. Jag har inte kommit för att kalla rättfärdiga, utan syndare.”

Jesus och fastan

18 Och Johannes lärjungar och fariseerna var fastande, och de kommer och säger till honom: ”Varför fastar Johannes lärjungar och fariseernas lärjungar, men dina lärjungar fastar inte?” 19 Och Jesus sade till dem: ”Inte kan bröllopssalens söner, under det att brudgummen är hos dem, fasta? Den tid de har brudgummen hos sig kan de inte fasta. 20 Men det ska komma dagar när brudgummen tas ifrån dem, och då ska de fasta, på den dagen.

21 Ingen syr på en lapp av okrympt tyg på en gammal mantel. Annars tar den nya bort fullheten av sig från den gamla, och det blir en värre reva. 22 Och ingen häller ungt vin i gamla läglar. Annars sliter vinet sönder läglarna och vinet går förlorat, även läglarna. Nej, ungt vin i nya läglar.”

Jesus är sabbatens Herre

23 Och det hände sig att han på sabbaten passerade genom sädesfälten, och hans lärjungar började göra väg medan de ryckte av axen. 24 Och fariseerna sade till honom: ”Se: varför gör de på sabbaten det som inte är tillåtet?” 25 Och han säger till dem: ”Har ni aldrig läst vad David gjorde när han hade behov och blev hungrig, han och de som var med honom? 26 Hur han gick in i Guds hus vid översteprästen Abiathar, och framsättningens bröd åt han, som det inte är tillåtet att äta utom för prästerna. Och han gav också till dem som var med honom.”

27 Och han sade till dem: ”Sabbaten blev till för människan, och inte människan för sabbaten. 28 Alltså är Människosonen Herre också över sabbaten.”

3

1 Och han gick åter till synagogan, och där fanns en man som hade handen skrumpnad. 2 Och de vaktade noga på honom, om han på sabbaten kommer att bota honom, för att anklaga honom. 3 Och han säger till mannen som har den skrumpna handen: ”Res dig till mitten.” 4 Och han säger till dem: ”Är det tillåtet på sabbaten att göra gott, eller att göra illa? Att frälsa en själ, eller att döda?” Men de var tysta. 5 Och han ser sig omkring på dem med vrede, sammanbedrövad över deras hjärtas förhårdnad, och säger till mannen: ”Räck ut handen.” Och han räckte ut den, och hans hand blev återställd.

6 Och fariseerna gick ut direkt med herodianerna och började sätta ett beslut mot honom för att förgöra honom.

Stora skaror följer Jesus

7 Och Jesus med sina lärjungar drog sig undan mot havet. Och en stor mängd från Galileen följde, och från Judeen 8 och från Jerusalem och från Idumeen och andra sidan Jordan och runt Tyros och Sidon, en stor mängd som hörde vad han gjorde och kom till honom.

9 Och han sade åt sina lärjungar att en småbåt ständigt skulle finnas för honom på grund av skaran, för att de inte skulle pressa honom. 10 För så många botade han att de föll över honom för att röra honom, alla som hade gissel. 11 Och de orena andarna, när de skådade honom, föll ner för honom och skrek och sade att: ”Du är Guds Son!” 12 Och mycket näpste han dem, att de inte skulle göra honom uppenbar.

Jesus utser de tolv

13 Och han stiger upp till berget och kallar till sig dem som han själv ville, och de gick bort till honom. 14 Och han utsåg tolv* för att vara med honom, och för att han skulle sända ut dem att förkunna 15 och ha auktoritet att driva ut demonerna. 16 Och han* lade ett namn på Simon: Petrus. 17 Även Jakob Zebedaios son och Johannes, Jakobs bror, och han lade på dem namnen* Boanerges, det vill säga Åskans söner. 18 Samt Andreas och Filippos och Bartholomaios och Mattheus och Thomas och Jakob Alfaios son och Thaddaios och Simon Kananaios* 19 och Judas Iskarioth, som också utlämnade honom.

Jesus eller Beelzebul

20 Och han kommer till huset, och det kommer åter samman en skara så att de inte ens kan äta bröd. 21 Och när de som stod honom nära fick höra gick de ut för att hålla kvar honom, för de sade att han var utom sig.

22 Och de skriftlärda som hade gått ner från Jerusalem sade att det är Beelzebul* han har, och att han med demonernas furste driver ut demonerna. 23 Och han kallade dem till sig, och i liknelser sade han till dem: ”Hur kan Satan driva ut Satan? 24 Och om ett rike blir delat mot sig självt kan det riket inte bestå, 25 och om ett hus blir delat mot sig självt kommer inte det huset att kunna bestå. 26 Och om Satan har stått upp mot sig själv och blivit delad, kan han inte bestå utan har nått sitt slut.

27 Men ingen kan gå in i den starkes hus och länsa hans kärl om han inte först binder den starke. Och sedan ska han länsa hans hus.

28 Amen, jag säger er att allt ska förlåtas människornas söner, försyndelserna och hädelserna, hur mycket de än hädar. 29 Men den som hädar mot den heliga Anden har ingen förlåtelse till eonen, utan är straffskyldig till eonisk försyndelse.” 30 För de sade: ”Det är en oren ande han har.”

Jesu mor och bröder

31 Och då kommer hans mor och hans bröder, och stående utanför sände de till honom och kallade honom. 32 Och omkring honom satt en skara, och de säger till honom: ”Se: din mor och dina bröder* där ute söker dig.” 33 Och han svarar dem och säger: ”Vem är min mor? Och mina bröder?” 34 Och han ser sig om på dem som sitter runt omkring honom och säger: ”Se: min mor och mina bröder. 35 För den som gör Guds vilja, denne är min bror och syster och mor.”

4

Liknelsen om såningsmannen

1 Och åter började han undervisa vid havet. Och det samlas hos honom en så ytterst stor skara att han stiger i en båt och sitter ute på havet, och hela skaran var vid havet på land. 2 Och han undervisade dem i liknelser mycket, och sade till dem i sin undervisning:

3 ”Hör! Se: ut gick såningsmannen för att så. 4 Och det hände sig, under det att han sådde, att en del föll vid vägen. Och fåglarna kom och åt upp det. 5 Och annat föll på det steniga, där det inte hade mycket jord. Och direkt kom det upp och fram, eftersom det inte hade djup jord. 6 Och när solen gick upp sveddes det, och eftersom det inte hade rot vissnade det. 7 Och annat föll i törnena, och törnena kom upp och kvävde ihop det, och gröda gav det inte. 8 Och annat föll i den goda jorden, och det gav gröda när det kom upp och växte, och det bar: en trettio, och en sextio, och en hundra.” 9 Och han sade: ”Den som har öron att höra med ska höra.”

10 Och när han blev ensam, frågade honom de som var runt honom med de tolv om liknelserna. 11 Och han sade till dem: ”Åt er är Guds rikes mysterium givet. Men för dessa utanför är det i liknelser allt kommer, 12 *för att de ska seende se och inte se, och hörande höra och inte förstå, så att de inte vänder om och det förlåts dem.”

Liknelsens innebörd

13 Och han säger till dem: ”Förstår ni inte denna liknelse? Och hur ska ni då förstå alla de andra liknelserna? 14 Såningsmannen sår ordet. 15 Och dessa är de vid vägen: där ordet sås och när de hör, direkt kommer Satan och tar bort ordet som är sått i dem. 16 Och dessa är likaså de som sås på det steniga: de som när de hör ordet direkt med glädje tar emot det, 17 och de har ingen rot inom sig utan är tillfälliga. Sedan, när det blir nöd eller förföljelse för ordets skull, blir de direkt skandaliserade. 18 Och andra är de som sås i törnena: dessa är de som hör ordet, 19 och eonens bekymmer och rikedomens tjusning och begären kring det övriga kommer in och kväver ihop ordet, och det blir utan frukt. 20 Och dessa är de som är sådda på den goda jorden: de som hör ordet och godtar och bär frukt, en trettio, och en sextio, och en hundra.”

21 Och han sade till dem: ”Inte kommer väl lampan för att sättas under skäppan*? Eller under bädden? Är det inte för att sättas på lampstället? 22 För inget är dolt utom för att visas fram, eller har blivit förborgat utom för att komma till det uppenbara. 23 Om någon har öron att höra med, ska han höra.”

24 Och han sade till dem: ”Se till* vad ni hör! Med det mått ni mäter med ska det mätas åt er och tillföras er. 25 För den som har, åt honom ska det ges. Och den som inte har, även det han har ska tas ifrån honom.”

Liknelsen om den växande säden

26 Och han sade: ”Så är Guds rike, såsom en människa kastar utsädet på jorden. 27 Och han sover och vaknar, natt och dag, och utsädet spirar och blir längre, hur vet han inte själv. 28 Av sig själv bär jorden gröda: först strå, sedan ax, sedan fullt vete i axet. 29 Och när grödan överlämnar sig sänder han direkt ut skäran, för då förestår skörden.”

Liknelsen om senapskornet

30 Och han sade: ”Hur ska vi likna Guds rike? Eller med vilken liknelse ska vi lägga fram det? 31 Som ett senapskorn, som när det såtts på jorden är mindre än alla fröna på jorden. 32 Och när det såtts, kommer det upp och blir större än alla köksväxterna, och gör så stora grenar att under dess skugga kan himlens fåglar sätta bo.”

33 Och med många sådana liknelser talade han till dem ordet, så som de kunde höra. 34 Och utan liknelse talade han inte till dem. Men enskilt för sina egna lärjungar klargjorde han allt.

Jesus stillar stormen

35 Och han säger till dem på den dagen, när det blivit kväll: ”Låt oss fara över till andra sidan.” 36 Och de lämnar skaran och tar med honom som han var i båten. Även andra båtar var med honom.

37 Och det blir en väldig storm med vind, och vågorna låg på in i båten så att båten redan började fyllas. 38 Och själv var han i aktern på dynan och sov. Och de väcker honom och säger till honom: ”Lärare! Bryr du dig inte att vi går förlorade?” 39 Och väckt näpste han vinden och sade till havet: ”Var tyst! Var tilltäppt!” Och vinden lade sig och det blev ett väldigt lugn. 40 Och han sade till dem: ”Varför är ni fega? Har ni ännu ingen tro?” 41 Och de fruktade med stor fruktan och sade till varandra: ”Vem är då denne? För även vinden och havet hörsammar honom!”

5

Jesus botar en demoniserad

1 Och de kom till andra sidan havet, till gerasenernas* trakt. 2 Och när han gick ur båten, direkt mötte honom från gravarna en man med en oren ande 3 som hade sin boplats bland* gravarna. Och inte ens med kedja kunde någon längre binda honom, 4 eftersom han många gånger med fotbojor och kedjor blivit bunden, och av honom hade kedjorna dragits sönder och fotbojorna knäckts. Och ingen mäktade att tämja honom. 5 Och ständigt, natt och dag, var han bland gravarna och i bergen och skrek och högg mot sig själv med stenar.

6 Och när han såg Jesus långt ifrån, sprang han fram och tillbad honom 7 och skrek med väldig röst och säger: ”Vad mellan mig och dig, Jesus, Gud den Högstes Son? Jag besvär dig vid Gud att du inte ska plåga mig!” 8 För han hade sagt till honom: ”Kom ut, du orena ande, ur människan!” 9 Och han frågade honom: ”Vad är ditt namn?” Och han säger till honom: ”Legion är mitt namn. För vi är många.” 10 Och han vädjade till honom mycket att inte sända dem utanför trakten.

11 Men det fanns där vid berget en stor skock med svin som vallades, 12 och de vädjade till honom och sade: ”Skicka oss till svinen, så att vi kan fara in i dem!” 13 Och han tillät dem. Och ut kom de orena andarna och for in i svinen, och skocken stormade ner från branten i havet, ungefär tvåtusen, och kvävdes i havet.

14 Och de som vallade dem flydde och berättade i staden och på fälten, och man kom för att se vad det är som har hänt. 15 Och de kommer till Jesus och skådar den demoniserade sittande påklädd och sansad, han som hade haft legionen. Och de fruktade. 16 Och då skildrade de som hade sett det för dem, hur det hade hänt med den demoniserade och om svinen. 17 Och de började vädja till honom att gå bort från deras område.

18 Och när han steg i båten, vädjade till honom han som varit demoniserad om att få vara med honom. 19 Och han lät honom inte, utan säger till honom: ”Bege dig till ditt hus, till de dina. Och berätta för dem hur mycket Herren har gjort för dig och förbarmat sig över dig.” 20 Och han gick bort och började förkunna i Dekapolis hur mycket Jesus hade gjort för honom. Och alla var förundrade.

Jairos dotter och den blödande kvinnan

21 Och när Jesus hade farit över i båten* igen till andra sidan, samlades en stor skara hos honom. Och han var vid havet. 22 Och då kommer en av synagogföreståndarna vid namn Jairos. Och när han ser honom, faller han ner för hans fötter 23 och vädjar till honom mycket och säger att: ”Min lilla dotter har nått det yttersta, så att du ska komma och lägga händerna på henne, så att hon blir frälst och får leva!” 24 Och han gick iväg med honom.

Och det följde honom en stor skara och pressade sig emot honom. 25 Och en kvinna som hade varit i blodflöde tolv år, 26 och lidit mycket under många läkare och spenderat allt hos sig och ingen nytta fått, utan snarare kommit till det sämre, 27 hade hört om Jesus och kom i skaran bakifrån och rörde vid hans mantel. 28 För hon sade att: ”Om jag rör så bara hans kläder blir jag frälst.” 29 Och direkt torkade källan till hennes blod, och hon visste i kroppen att hon var helad från gisslet.

30 Och direkt, när Jesus insåg inom sig kraften från honom som hade gått ut, vände han om i skaran och sade: ”Vem rörde mig i kläderna?” 31 Och då sade honom hans lärjungar: ”Du ser skaran som pressar sig emot dig, och du säger: Vem rörde mig?” 32 Och han såg sig omkring för att se henne som hade gjort detta.

33 Men kvinnan kom fruktande och darrande, då hon visste det som hade hänt henne, och hon föll ner för honom och sade honom hela sanningen. 34 Och han sade till henne: ”Dotter, din tro har frälst dig. Bege dig i frid och var frisk från ditt gissel.”

35 Medan han ännu talar, kommer de från synagogföreståndaren och säger att: ”Din dotter har dött. Varför besvärar du Läraren mer?” 36 Men Jesus överhör* ordet som talas och säger till synagogföreståndaren: ”Frukta inte! Bara tro.” 37 Och han lät ingen följa med honom utom Petrus och Jakob och Johannes, Jakobs bror. 38 Och de kommer till synagogföreståndarens hus, och han skådar tumult och människor som gråter och skränar mycket. 39 Och han går in och säger till dem: ”Varför väsnas ni och gråter? Barnet har inte dött, utan sover.” 40 Och de skrattade åt honom.

Men själv driver han ut alla, och tar med barnets far och mor och dem som är med honom och går in där barnet var. 41 Och han griper barnets hand och säger till henne: ”Talitha koum*!”, vilket är översatt: ”Flicka, dig säger jag: Res dig!” 42 Och direkt* stod flickan upp och började vandra omkring, för hon var tolv år, och de blev utom sig direkt i väldig extas. 43 Men han kommenderade dem mycket att ingen skulle få veta detta, och sade att det skulle ges henne något att äta.

6

Jesus ohedrad i Nazaret

1 Och han gick ut därifrån och kommer till sin fädernebygd, och hans lärjungar följer honom. 2 Och när det blev sabbat började han undervisa i synagogan. Och många som hörde var överväldigade och sade: ”Varifrån har denne detta? Och vad är den visheten som blivit given denne? Och sådana kraftgärningar som sker genom hans händer! 3 Är inte denne snickaren*? Son till Maria och bror till Jakob och Joses och Judas och Simon? Och är inte hans systrar här hos oss?” Och de var skandaliserade av honom.

4 Och Jesus sade till dem att: ”En profet är inte ohedrad, utom i sin fädernebygd och bland sina släktingar och i sitt hus.” 5 Och han kunde där inte göra någon kraftgärning, utom för några få kraftlösa som han lade händerna på och botade. 6 Och han var förundrad av deras otro.

Jesus sänder ut de tolv

Och han drog omkring i byarna runt omkring och undervisade. 7 Och han kallar till sig de tolv, och började sända ut dem två och två och gav dem auktoritet över de orena andarna. 8 Och han instruerade dem att inte ta med något på vägen utom bara en stav: inte bröd, inte väska, inte koppar för bältet, 9 men skodda med sandaler: ”Och iklä er inte två tunikor!” 10 Och han sade till dem: ”Där ni går in i ett hus, där ska ni bli kvar tills ni går ut därifrån. 11 Och den plats som inte välkomnar er eller lyssnar till er, gå ut därifrån och skaka ut stoftet under era fötter till ett vittnesbörd för dem.”

12 Och de gick ut och förkunnade att man ska ändra sinne. 13 Och många demoner drev de ut, och de smorde in med olja många kraftlösa och botade dem.

Johannes Döparens död

14 Och kung Herodes fick höra. För hans namn hade blivit uppenbart, och man sade att Johannes Döparen är uppväckt från de döda och därför verkar krafterna i honom. 15 Men andra sade att det är Elia, och andra sade att det är en profet, som en av profeterna. 16 Men när Herodes hörde, sade han: ”Han som jag halshögg, Johannes. Denne har uppväckts.”

17 För själv hade Herodes sänt bud och gripit Johannes och bundit honom i fängelse på grund av Herodias, hans bror Filippos hustru, för henne hade han gift sig med. 18 För Johannes hade sagt till Herodes att: ”Det är inte tillåtet för dig att ha din brors hustru.” 19 Och Herodias hade ont i sinnet mot honom och ville döda honom, och hon kunde inte. 20 För Herodes fruktade Johannes, då han visste att han var en rättfärdig och helig man och sambevarade honom. Och när han hörde honom blev han mycket villrådig*, och ändå hörde han honom gärna.

21 Och när det kom en läglig dag, när Herodes på sin födelsedag gjorde en festmåltid för sina stormän och befälhavarna och de främsta i Galileen, 22 och när Herodias dotter själv* kom in och dansade, behagade hon Herodes och dem som låg till bords med honom. Och kungen sade till flickan: ”Be mig om vad du vill, och jag ska ge dig.” 23 Och han svor* eder till henne: ”Vad du än ber mig om ska jag ge dig. Ända till hälften av mitt rike!”

24 Och hon gick ut och sade till sin mor: ”Vad ska jag be om?” Och hon sade: ”Johannes Döparens huvud.” 25 Och hon gick in direkt med iver till kungen och begärde och sade: ”Jag vill att du med detsamma ger mig på ett fat Johannes Döparens huvud!” 26 Och djupt bedrövad blev kungen, men på grund av ederna och dem som låg till bords ville han inte avvisa henne. 27 Och direkt sände kungen ut en speculator* och beordrade honom att hämta hans huvud. Och han gick bort och halshögg honom i fängelset. 28 Och han hämtade hans huvud på ett fat och gav det till flickan, och flickan gav det till sin mor.

29 Och när hans lärjungar fick höra, kom de och tog hans lik och lade det i en grav.

Jesus mättar femtusen

30 Och sedan samlas apostlarna hos Jesus, och de berättade för honom allt vad de hade gjort och vad de undervisat. 31 Och han säger till dem: ”Kom ni själva enskilt till en öde plats och vila er lite.” För de som kom och de som begav sig var många, och inte ens till att äta fick de tillfälle. 32 Och de for bort i båten till en öde plats enskilt.

33 Och många såg dem bege sig och kände igen dem, och till fots från alla städerna sprang de tillsammans dit och kom före dem. 34 *Och när han gick ur, såg han en stor skara. Och han kände innerligt för dem, för de var som får som inte har herde, och han började undervisa dem mycket.

35 Och när redan timmen blivit mycket, kom hans lärjungar fram till honom och sade att: ”Platsen är öde och timmen redan mycket. 36 Släpp iväg dem, så att de går bort till gårdarna och byarna runt omkring och köper sig något att äta.” 37 Men han svarade och sade till dem: ”Ge dem ni att äta.” Och de säger till honom: ”Ska vi gå bort och köpa bröd för tvåhundra denarer* och ge dem att äta?” 38 Men han säger till dem: ”Hur många bröd har ni? Bege er och se.” Och de får veta och säger: ”Fem. Och två fiskar.”

39 Och han beordrade dem att låta alla luta sig till bords i festlag efter festlag på det gröna gräset, 40 och de lade sig till bords i grupper efter grupper om hundra och om femtio. 41 Och han tog de fem bröden och de två fiskarna, såg upp mot himlen och välsignade. Och han bröt bröden och började ge till sina lärjungar för att de skulle sätta fram åt dem. Och de två fiskarna delade han upp åt alla. 42 Och alla åt och blev mätta, 43 och man tog upp bitar, tolv korgars fullheter, och från fiskarna. 44 Och de som åt bröden* var femtusen män.

Jesus går på vattnet

45 Och direkt nödgade han sina lärjungar att stiga i båten och fara före till andra sidan, mot Bethsaida, medan han själv släpper iväg skaran. 46 Och när han hade tagit farväl av dem, gick han bort till berget för att be.

47 Och när det blev kväll var båten mitt på havet, och han själv ensam på land. 48 Och han såg dem plågade under det att de rodde, för vinden var emot dem. Och omkring fjärde nattväkten* kommer han till dem, vandrande på havet, och ville gå förbi dem. 49 Men när de såg honom vandra på havet tänkte de sig att det är en vålnad, och de skrek högt, 50 för alla såg honom och blev oroade. Men direkt talade han med dem och säger till dem: ”Fatta mod! Jag Är. Frukta inte.” 51 Och han steg upp till dem i båten, och vinden lade sig. Och inom sig var de övermåttan* väldigt utom sig. 52 För de hade inte förstått detta med bröden, utan deras hjärta var förhårdnat.

Jesus botar sjuka i Gennesaret

53 Och de for över till andra sidan, och kom till land vid Gennesaret och lade till. 54 Och när de gick ur båten, direkt kände man igen honom 55 och sprang omkring i hela den trakten, och började på madrasserna bära omkring dem som hade det illa dit man hörde att han är. 56 Och varhelst han gick in, i byar eller i städer eller i gårdar, lade man de sjuka på torgen och vädjade till honom att de skulle få röra om så bara hörntofsen på hans mantel. Och alla som rörde vid honom* blev frälsta.

7

Guds bud eller människors tradition

1 Och då samlas hos honom fariseerna och några av de skriftlärda som hade kommit från Jerusalem. 2 Och de ser några av hans lärjungar, att de med oheliga händer, det vill säga otvättade, äter bröden – 3 för fariseerna och alla judarna äter inte om de inte med en näve* har tvättat händerna, då de håller fast vid de äldstes tradition. 4 Och efter torget äter de inte om de inte har döpt* sig. Och det finns mycket annat som de har tagit emot för att hålla fast vid, dophandlingar för bägare och kannor och kopparkärl och bäddar*.

5 Och då frågar honom fariseerna och de skriftlärda: ”Varför vandrar inte dina lärjungar efter de äldstes tradition, utan äter brödet med oheliga händer?” 6 *Men han sade till dem: ”Väl profeterade Esaias om er hycklare, som det är skrivet:

Detta folk hedrar mig med läpparna,

men deras hjärta är fjärran från mig.

7 Och fåfängt vördar de mig,

när de som läror lär ut människors påbud.

8 Ni överger Guds bud och håller fast vid människornas tradition.”

9 Och han sade till dem: ”Väl annullerar ni Guds bud för att hålla fast vid er tradition. 10 *För Mose har sagt: Hedra din far och din mor, och: Den som talar illa om far eller mor ska döden dö. 11 Men ni säger: om en människa säger till fadern eller modern: Korban*, det vill säga äregåva, är nu det du från mig kunde fått nytta av, 12 då låter ni honom inte längre göra något för fadern eller modern, 13 och ni ogiltigförklarar Guds ord med er tradition som ni har överlämnat vidare. Och mycket liknande sådant gör ni.”

14 Och han kallade åter till sig skaran och sade till dem: ”Hör mig alla och förstå: 15 Det finns inget som är utanför människan och kommer in i honom som kan vanhelga honom. Nej, det är det som utgår ur människan som vanhelgar människan.”*

17 Och när han kom in i huset från skaran, frågade honom hans lärjungar om liknelsen. 18 Och han säger till dem: ”Så är också ni oförståndiga? Fattar ni inte att inget som utifrån går in i människan kan vanhelga honom? 19 För det går inte in i hans hjärta, utan ner i buken och kommer ut på avträdet” – renande alla matämnena*. 20 Och han sade att: ”Det som utgår ur människan, det vanhelgar människan. 21 För det är inifrån, från människornas hjärta, de onda tankarna utgår: otuktigheter, stölder, mord, 22 äktenskapsbrott, girigheter, elakheter, svek, hämningslöshet, ont öga, hädelse, högmod, vettlöshet. 23 Allt detta onda utgår inifrån och vanhelgar människan.”

En syrisk-fenicisk kvinnas tro

24 Och därifrån stod han upp och gick bort till Tyros* område, och han gick in i ett hus och ville att ingen skulle få veta. Och han kunde inte undgå upptäckt, 25 utan direkt hörde en kvinna om honom vars lilla dotter hade en oren ande, och hon kom och föll ner för hans fötter. 26 Och kvinnan var grekisktalande, syrisk-fenicisk till släktet. Och hon frågade honom om han kunde driva ut demonen ur hennes dotter.

27 Och han sade till henne: ”Låt först barnen bli mätta. För det är inte fint att ta brödet från barnen och kasta åt småhundarna.” 28 Men hon svarade och säger till honom: ”Herre, även småhundarna under bordet äter av smulorna från barnen.” 29 Och han sade till henne: ”För det ordet: Bege dig. Den har kommit ut ur din dotter, demonen.” 30 Och hon gick bort till sitt hus, och fann barnet liggande på bädden och demonen utkommen.

Jesus botar en dövstum

31 Och åter gick han ut från Tyros område och gick genom Sidon till Galileens hav, mitt i Dekapolisområdet. 32 Och man för till honom en döv och knappt talande och vädjar till honom att lägga på honom handen. 33 Och han tog undan honom från skaran enskilt och satte sina fingrar i hans öron, och spottade och rörde vid hans tunga. 34 Och han såg upp mot himlen och suckade, och säger till honom: ”Heppathah!*”, det vill säga: ”Öppna upp dig!” 35 Och då öppnades* hans öron, och hans tungas boja löstes och han talade riktigt.

36 Och han kommenderade dem att inte till någon säga det. Men ju mer han kommenderade dem, ännu mycket mer förkunnade de. 37 Och de var övermåttan överväldigade och sade: ”Allt har han gjort väl! Även de döva får han att höra, och icke talande att tala.”

8

Jesus mättar fyratusen

1 Under de dagarna, när det åter var en stor skara och de inte hade något att äta, kallade han till sig lärjungarna och säger till dem: 2 ”Jag känner innerligt för skaran. För det är redan tre dagar de är kvar vid mig, och de har inget att äta. 3 Och om jag släpper iväg dem fastande till sitt hus blir de utmattade på vägen. Och några av dem har kommit långt ifrån.”

4 Och då svarade honom hans lärjungar att: ”Varifrån ska någon här kunna mätta dessa med bröd i en ödetrakt?” 5 Och han frågade dem: ”Hur många bröd har ni?” Och de sade: ”Sju.”

6 Och han instruerar skaran att lägga sig till bords på jorden. Och han tog de sju bröden, tackade och bröt och började ge till sina lärjungar för att de skulle sätta fram. Och de satte fram till skaran. 7 De hade också lite småfiskar, och han välsignade dem och sade till att sätta fram även dessa. 8 Och de åt och blev mätta, och man tog upp överblivna bitar, sju vasskorgar. 9 Och de var ungefär fyratusen. Och han släppte iväg dem.

Fariseerna begär tecken

10 Och direkt steg han i båten med sina lärjungar och kom till bygderna vid Dalmanutha. 11 Och ut kom fariseerna och började diskutera med honom, och de sökte från honom ett tecken från himlen och prövade honom. 12 Och han suckade djupt i sin ande och säger: ”Varför söker detta släkte ett tecken? Amen, jag säger er: Aldrig ska det ges detta släkte ett tecken.” 13 Och han lämnade dem, och åter steg han i och kom iväg till andra sidan.

Se upp för fariseernas surdeg

14 Och de hade glömt att ta bröd, och förutom ett enda bröd hade de inget med sig i båten. 15 Och han kommenderade dem och sade: ”Se till, se upp för fariseernas surdeg och för Herodes* surdeg!” 16 Och de började fundera med varandra, för bröd hade de inga.

17 Och han förstod och säger till dem: ”Varför funderar ni över att det är bröd ni inte har? Fattar ni fortfarande inte eller förstår? Har ni ert hjärta förhårdnat? 18 *Har ni ögon och ser inte, och har ni öron och hör inte? Och minns ni inte 19 när jag bröt de fem bröden till de femtusen? Hur många korgar fulla med bitar tog ni?” De säger till honom: ”Tolv.” – 20 ”När det var de sju till de fyratusen, hur många vasskorgars fullheter med bitar tog ni?” Och de säger till honom: ”Sju.” 21 Och han sade till dem: ”Förstår ni fortfarande inte?”

Jesus botar en blind

22 Och de kommer till Bethsaida. Och man för till honom en blind och vädjar till honom att han ska röra vid honom. 23 Och han tog tag i den blindes hand och förde ut honom utanför byn. Och han spottade i hans ögon, lade händerna på honom och frågade honom: ”Om du ser något?”

24 Och han såg upp* och sade: ”Jag ser människorna, att det är som träd jag ser vandra omkring.” 25 Sedan lade han åter händerna på hans ögon, och han såg bra och var återställd och såg på alltsammans klart. 26 Och han sände honom till hans hus och sade: ”Inte ens in i byn ska du gå in.”

Petrus bekännelse

27 Och sedan gick Jesus och hans lärjungar ut till byarna vid Caesarea Filippi. Och på vägen frågade han sina lärjungar och sade till dem: ”Vem säger människorna att jag är?” 28 Och de talade till honom och sade att: ”Johannes Döparen. Och andra Elia, och andra att det är en av profeterna.”

29 Och själv frågade han dem: ”Och ni? Vem säger ni att jag är?” Petrus svarar och säger till honom: ”Du är Kristus.” 30 Och han näpste dem, att de inte till någon skulle säga detta om honom.

Jesus talar om sin död

31 Och han började undervisa dem att: ”Människosonen måste lida mycket, och bli förkastad av de äldste och översteprästerna och de skriftlärda och dödas. Och efter tre dagar uppstå.” 32 Och öppet talade han ordet.

Och Petrus tog med honom och började näpsa honom. 33 Men han vände om och såg sina lärjungar, och näpste Petrus och säger: ”Bege dig efter mig, Satan! För du tänker inte på Guds ting utan människornas.”

Att följa Jesus

34 Och han kallade till sig skaran med sina lärjungar och sade till dem: ”Om någon vill följa efter mig, ska han förneka sig själv och ta upp sitt kors och följa mig. 35 För den som vill frälsa sin själ ska förlora den. Men den som förlorar sin själ för min och evangeliets skull ska frälsa den. 36 För vad nytta gör det att en människa vinner hela världen och mister sin själ? 37 För vad kan en människa ge i utbyte för sin själ? 38 För den som skäms för mig och mina ord i detta äktenskapsbrytande och syndiga släkte, honom ska också Människosonen skämmas för när han kommer i sin Fars härlighet med de heliga änglarna.”

9

Jesus visar sin härlighet

1 Och han sade till dem: ”Amen, jag säger er att det finns några av dem som står här som alls inte ska smaka döden förrän de sett Guds rike kommet med kraft.”

2 Och efter sex dagar tar Jesus med Petrus och Jakob och Johannes och för dem upp på ett högt berg enskilt, ensamma. Och han förvandlades inför dem, 3 och hans kläder blev väldigt glimmande vita, sådana att en tygberedare på jorden inte kan göra så vitt. 4 Och där visade sig för dem Elia med Mose, och de var och samtalade med Jesus.

5 Och då svarar Petrus och säger till Jesus: ”Rabbi, det är fint att vi är här. Och låt oss göra tre hyddor: åt dig en, och åt Mose en, och åt Elia en.” 6 För han visste inte vad han svarade, för skräckslagna hade de blivit. 7 Och det kom ett moln som överskuggade dem, och det kom en röst ur molnet: ”Denne är min Son, den Älskade. Lyssna till honom!” 8 Och plötsligt, när de såg sig omkring, såg de inte längre någon utan Jesus ensam med dem.

9 Och när de gick ner från berget, kommenderade han dem att inte för någon skildra det de hade sett, utom när Människosonen uppstått från de döda. 10 Och det ordet höll de fast vid och diskuterade med varann vad det är att uppstå från de döda.

11 Och de frågade honom och sade: ”Varför säger de skriftlärda* att Elia måste komma först?” 12 Och han sade till dem: ”Elia kommer först och återställer allt. Och hur är det skrivet om Människosonen? Att* han ska lida mycket och föraktas. 13 Men jag säger er att Elia också har kommit. Och de gjorde med honom vad de ville, så som det är skrivet om honom.”

Jesus botar en stum son

14 Och de kom till lärjungarna och såg en stor skara omkring dem, och skriftlärda som diskuterade med dem. 15 Och direkt blev hela skaran, när de såg honom, helt bestörta och sprang fram och hälsade honom. 16 Och han frågade dem: ”Vad diskuterar ni med dem?”

17 Och då svarade honom en ur skaran: ”Lärare, jag har fört min son till dig, och han har en icke talande ande. 18 Och varhelst den griper honom sliter den omkull honom, och han fradgar och knirkar tänderna och skrumpnar ihop. Och jag sade till dina lärjungar att den ska de driva ut, och de mäktade inte.” 19 Och han svarar dem och säger: ”O otroende släkte, hur länge ska jag vara hos er? Hur länge ska jag stå ut med er? För honom till mig.” 20 Och de förde honom till honom.

Och när anden såg honom, direkt ruskade den om honom, och han föll till jorden och rullade sig och fradgade. 21 Och han frågade hans far: ”Hur lång tid är det som detta har hänt honom?” Och han sade: ”Sedan barndomen. 22 Och många gånger har den kastat honom både i eld och i vatten för att förgöra honom. Men om du kan göra något, hjälp oss och känn med oss!” 23 Men Jesus sade till honom: ”Om du kan? Allt är möjligt för den som tror.” 24 Direkt skrek barnets far* och sade: ”Jag tror! Hjälp min otro!”

25 Och när Jesus såg att det åter rusar samman en skara, näpste han den orena anden och sade till den: ”Du icke talande och döva ande, jag beordrar dig: kom ut ur honom och far aldrig mer in i honom!” 26 Och den skrek och ruskade mycket och kom ut. Och han blev som död, så att de många sade att han hade dött. 27 Men Jesus grep hans hand och reste upp honom, och han stod upp.

28 Och när han hade kommit in i huset, frågade hans lärjungar enskilt honom: ”Varför kunde inte vi driva ut den?” 29 Och han sade till dem: ”Detta släkte kan inte komma ut med något utom med bön*.”

Jesus talar igen om sin död

30 Och därifrån gick de ut och passerade genom Galileen. Och han ville inte att någon skulle veta, 31 för han undervisade sina lärjungar och sade till dem att: ”Människosonen utlämnas i människors händer, och de ska döda honom. Och dödad ska han efter tre dagar uppstå.” 32 Men de förstod inte ordet, och fruktade för att fråga honom.

Vem är störst?

33 Och de kom till Kafarnaum, och i huset kommen frågade han dem: ”Vad var det på vägen ni funderade över?” 34 Men de var tysta. För med varandra hade de på vägen resonerat om vem som är störst. 35 Och han satte sig och ropade på de tolv, och säger till dem: ”Om någon vill vara först, ska han vara sist av alla och allas tjänare.”

36 Och han tog ett barn och ställde det mitt ibland dem, och tog det i famnen och sade till dem: 37 ”Den som välkomnar ett enda sådant barn* i mitt namn välkomnar mig. Och den som välkomnar mig, välkomnar inte mig utan honom som har sänt mig.”

Inte mot oss utan för oss

38 Då sade honom Johannes: ”Lärare, vi såg en som i ditt namn drev ut demoner*. Och vi började hindra honom, eftersom han inte följde oss.” 39 Men Jesus sade: ”Hindra honom inte. För det finns ingen som kommer att göra en kraftgärning i mitt namn och fort kunna tala illa om mig. 40 För den som inte är emot oss, är för oss. 41 För den som ger er en bägare vatten att dricka i namnet att ni tillhör Kristus – amen, jag säger er att han aldrig ska förlora sin lön.

Skandaler och de små

42 Och den som skandaliserar en av dessa små som tror på mig*, för honom är det snarare bra om en åsnekvarnsten fattar om hans hals och han kastas i havet.

43 Och om din hand skandaliserar dig, hugg av den! Det är bra att du lytt går in i livet, hellre än att ha de två händerna och gå bort till Gehenna, till den osläckbara elden. 45 Och om din fot skandaliserar dig, hugg av den! Det är bra att du går in i livet halt, hellre än att ha de två fötterna och kastas i Gehenna. 47 Och om ditt öga skandaliserar dig, kasta ut det! Det är bra att du enögd går in i Guds rike, hellre än att ha två ögon och kastas i Gehenna, 48 där deras mask inte dör och elden inte släcks.*

49 För var och en ska med eld saltas*. 50 Saltet är bra. Men om saltet blir osalt, med vad ska ni krydda det? Ha salt inom er och var fridsamma med varandra.”

10

Jesus talar om äktenskapet

1 Och därifrån står han upp och kommer till Judeens område och andra sidan* Jordan. Och åter går skaror med varann till honom, och som han hade för sed började han åter undervisa dem.

2 Och fram kom fariseer och frågade honom om det är tillåtet för en man att förskjuta en hustru, och de prövade honom. 3 Och han svarade och sade till dem: ”Vad har Mose påbjudit er?” 4 Och de sade: ”Mose har tillåtit att skriva en skilsmässobokrulle och förskjuta.”

5 Men Jesus sade till dem: ”För ert hårda hjärta skrev han till er detta bud. 6 *Men från skapelsens begynnelse var det till man och kvinna han gjorde dem. 7 För den sakens skull ska en man lämna sin far och mor och ansluta sig till sin hustru*, 8 och de två ska bli till ett kött. Alltså är de inte längre två, utan ett kött. 9 Vad nu Gud har okat samman ska en människa inte skilja åt.”

10 Och i huset igen frågade lärjungarna honom om detta, 11 och han säger till dem: ”Den som förskjuter sin hustru och gifter sig med en annan begår äktenskapsbrott mot henne. 12 Och om hon förskjuter sin man och gifter sig med en annan, begår hon äktenskapsbrott.”

Jesus och barnen

13 Och man förde fram till honom barn för att han skulle röra vid dem. Men lärjungarna näpste dem. 14 Men när Jesus såg det, blev han indignerad och sade till dem: ”Låt barnen komma till mig! Hindra dem inte. För till sådana hör Guds rike. 15 Amen, jag säger er: Den som inte välkomnar Guds rike som ett barn kommer aldrig in i det.” 16 Och han tog dem i famnen och välsignade och lade händerna på dem.

Jesus och den rike mannen

17 Och när han gick ut på vägen, sprang det fram en och knäföll för honom och frågade honom: ”Gode Lärare, vad ska jag göra för att ärva eoniskt liv?” 18 Men Jesus sade till honom: ”Varför kallar du mig god? Ingen är god utom en: Gud. 19 *Buden vet du: Du ska inte mörda. Du ska inte begå äktenskapsbrott. Du ska inte stjäla. Du ska inte vittna falskt. Du ska inte beröva. Hedra din far och mor.”

20 Men han sade till honom: ”Lärare, allt detta har jag iakttagit från min ungdom.” 21 Och Jesus såg på honom och älskade honom, och han sade till honom: ”Ett saknas för dig. Bege dig, sälj vad du har och ge till de fattiga, och du kommer att ha en skatt i himlen. Och kom, följ mig.” 22 Men han mulnade vid det ordet och gick bort bedrövad, för han hade många egendomar.

23 Och Jesus såg sig omkring och säger till sina lärjungar: ”Hur svårligen ska de som har pengarna komma in i Guds rike!” 24 Och lärjungarna var bestörta vid hans ord. Men Jesus svarar åter och säger till dem: ”Barn, hur svårt det är att* komma in i Guds rike! 25 Det är lättare att en kamel kommer in genom nålsögat än att en rik kommer in i Guds rike.” 26 Och de blev ännu mer överväldigade och sade till varann*: ”Och vem kan då bli frälst?” 27 Jesus ser på dem och säger: ”För människor är det omöjligt. Men inte för Gud. För allt är möjligt för Gud.”

28 Då började Petrus säga till honom: ”Se, vi har lämnat allt och följt dig.” 29 Jesus sade: ”Amen, jag säger er: Det finns ingen som har lämnat hus eller bröder eller systrar eller mor eller far eller barn eller åkrar för mig och för evangeliet, 30 och inte får hundrafalt: nu i denna tid hus och bröder och systrar och mödrar och barn och åkrar, med förföljelser. Och i den kommande eonen eoniskt liv. 31 Men många första ska bli sista, och de sista första.”

Jesus talar återigen om sin död

32 Och de var på vägen och gick upp till Jerusalem, och före dem gick Jesus. Och de var bestörta, och de som följde fruktade. Och han tog åter med de tolv och började säga dem det som skulle inträffa för honom, 33 att: ”Se, vi går upp till Jerusalem. Och Människosonen ska utlämnas åt översteprästerna och de skriftlärda. Och de ska fördöma honom till döden och utlämna honom åt folkslagen, 34 och de ska förlöjliga honom och spotta på honom och piska honom och döda. Och efter tre dagar ska han uppstå.”

Platserna vid Jesu sida

35 Och fram till honom går Jakob och Johannes, Zebedaios söner, och säger till honom: ”Lärare, vi vill att vadhelst vi ber dig om ska du göra för oss.” 36 Och han sade till dem: ”Vad vill ni mig, att jag ska göra för er?” 37 Och de sade till honom: ”Ge oss att vi får sätta oss, en vid din högra sida och en vid vänstra i din härlighet.”

38 Men Jesus sade till dem: ”Ni vet inte vad ni ber om. Kan ni dricka bägaren som jag dricker? Eller döpas med dopet som jag döps med?” 39 Och de sade till honom: ”Vi kan.” Och Jesus sade till dem: ”Bägaren som jag dricker ska ni dricka, och dopet som jag döps med ska ni döpas med. 40 Men att sätta sig vid min högra sida eller vid vänstra är inte mitt att ge, utan för dem åt vilka det beretts.”

41 Och när de tio hörde det, började de bli indignerade över Jakob och Johannes. 42 Och Jesus kallar till sig dem och säger till dem: ”Ni vet att de som anses leda folkslagen dominerar dem, och deras stora utövar auktoritet över dem. 43 Men så är det inte bland er. Nej, den som vill bli stor bland er ska vara er tjänare, 44 och den som bland er vill vara först ska vara allas fasttjänare. 45 För även Människosonen har inte kommit för att bli betjänad, utan betjäna och ge sin själ till lösen för många.”

Jesus botar blinde Bartimeus

46 Och de kommer till Jeriko. Och när han gick ut från Jeriko med sina lärjungar och en avsevärd skara satt Timaios son Bartimaios, en blind tiggare, vid vägen. 47 Och när han hörde att det är Jesus nazarén, började han skrika och säga: ”Davids son, Jesus! Förbarma dig över mig!” 48 Och då näpste honom många, att han skulle vara tyst. Men så mycket mer skrek han: ”Davids son, förbarma dig över mig!”

49 Och Jesus stannade och sade: ”Ropa på honom.” Och de ropar på den blinde och säger till honom: ”Fatta mod! Res dig, han ropar på dig.” 50 Och han kastade av sin mantel, hoppade upp och kom till Jesus. 51 Och då svarade honom Jesus och sade: ”Vad för dig vill du jag ska göra?” Och den blinde sade till honom: ”Rabbouni, att jag ska se igen.” 52 Och Jesus sade till honom: ”Bege dig. Din tro har frälst dig.” Och direkt såg han igen, och han följde honom på vägen.

11

Jesus rider in i Jerusalem

1 Och när de närmar sig Jerusalem, mot Bethfage och Bethania vid Olivernas berg, sänder han ut två av sina lärjungar 2 och säger till dem: ”Bege er till byn mittemot er. Och direkt, när ni går in i den, ska ni finna ett föl bundet på vilket ingen av människor ännu har satt sig. Lossa det och hämta. 3 Och om någon säger till er: Varför gör ni detta?, säg att Herren av det har behov*. Och direkt sänder han det åter* hit.”

4 Och de gick iväg och fann ett föl bundet vid en dörr ute på kringvägen, och de lossar det. 5 Och några av dem som stod där började säga till dem: ”Vad gör ni, lossar ni fölet?” 6 Men de sade till dem så som Jesus hade sagt, och man tillät dem.

7 Och de hämtar fölet till Jesus och lägger på det sina mantlar, och han satte sig på det. 8 Och många bredde ut sina mantlar på vägen, och andra lövruskor som de slog från fälten. 9 *Och de som gick före och de som följde ropade: ”Hosanna*! Välsignad han som kommer i Herrens namn! 10 Välsignat vår fader Davids kommande rike! Hosanna i det högsta!”

11 Och han kom in i Jerusalem till templet. Och när han hade sett sig omkring på allt, då timmen redan var kväll, gick han ut till Bethania med de tolv.

Fikonträdet utan frukt

12 Och dagen därpå, när de gick ut från Bethania, blev han hungrig. 13 Och han såg ett fikonträd långt ifrån som hade löv, och han kom, om han då skulle finna något på det. Och kommen till det fann han inget utom löv, för det var inte tid för fikon. 14 Och han svarade och sade till det: ”Aldrig mer till eonen må någon från dig äta frukt.” Och hans lärjungar hörde det.

Jesus rensar templet

15 Och de kommer till Jerusalem, och han gick in i templet och började driva ut dem som sålde och dem som köpte i templet. Och växlarnas bord och stolarna för dem som sålde duvorna välte han, 16 och han tillät inte att någon bar ett kärl genom templet. 17 *Och han undervisade och sade till dem: ”Är det inte skrivet att: Mitt hus ska kallas ett bönens hus för alla folkslagen? Men ni har gjort det till en rövargrotta!”

18 Och översteprästerna och de skriftlärda hörde det och sökte hur de skulle förgöra honom, för de fruktade honom. För hela skaran var överväldigad vid hans undervisning. 19 Och när de*t blev sent, gick de ut utanför staden.

Lär av fikonträdet

20 Och när de passerade förbi på morgonen, såg de fikonträdet vissnat från rötterna. 21 Och påmind säger Petrus till honom: ”Rabbi, se: fikonträdet som du förbannade har vissnat.”

22 Och Jesus svarar och säger till dem: ”Ha tro på Gud. 23 Amen, jag säger er att den som säger till detta berg: Var lyft och kastad i havet, och inte tvivlar i sitt hjärta utan tror att det han talar händer – det ska ske för honom.

24 Därför säger jag er: Allt vad ni ber och begär, tro att ni har fått* det och det ska ske för er. 25 Och när ni står och ber, förlåt om ni har något emot någon, så att också er Far i himlarna förlåter er era felsteg.”*

Jesu auktoritet ifrågasätts

27 Och de kommer åter in i Jerusalem. Och i templet, när han vandrar omkring, kommer till honom översteprästerna och de skriftlärda och de äldste, 28 och de sade till honom: ”Med vilken auktoritet gör du detta? Eller vem har gett dig denna auktoritet att du ska göra detta?” 29 Men Jesus sade till dem: ”Jag ska fråga er ett enda ord. Och svara mig, och jag ska säga er med vilken auktoritet jag gör detta. 30 Johannes dop, var det från himlen? Eller från människor? Svara mig.”

31 Och de funderade med varann och sade: ”Om vi skulle säga: Från himlen, kommer han att säga: Varför trodde ni honom då inte? 32 Men skulle vi säga: Från människor?” De fruktade folket, för allesammans höll Johannes att han verkligen var profet. 33 Och de svarar Jesus och säger: ”Vi vet inte.” Och Jesus säger till dem: ”Inte heller jag säger till er med vilken auktoritet jag gör detta.”

12

Liknelsen om de onda vinodlarna

1 Och han började tala till dem i liknelser: ”En man planterade en vingård. Och han satte runt stängsel och grävde ett presskar och byggde ett torn, och arrenderade ut den till odlare och reste bort.

2 Och han sände till odlarna vid den bestämda tiden en fasttjänare, för att från odlarna få av vingårdens frukter. 3 Och de tog honom och pryglade och sände iväg tomhänt. 4 Och åter sände han till dem en annan fasttjänare, och denne slog de i huvudet och vanhedrade. 5 Och en annan sände han, och denne dödade de. Och många andra: några pryglade de, andra dödade de.

6 Ännu hade han en enda, en älskad son. Han sände honom sist till dem och sade att: De kommer att ha respekt för min son. 7 Men dessa odlare sade till varann att: Denne är arvingen! Kom, låt oss döda honom och arvet blir vårt. 8 Och de tog och dödade honom och kastade ut honom utanför vingården.

9 Vad ska nu vingårdens Herre göra? Han ska komma och förgöra odlarna och ge vingården till andra. 10 *Har ni heller inte läst denna Skrift:

Stenen som husbyggarna förkastade,

den blev till huvudhörnsten.

11 Från Herren kom den,

och den är förunderlig i våra ögon.”

12 Och de sökte gripa honom, och de fruktade skaran. För de förstod att det var om dem han hade sagt liknelsen. Och de lämnade honom och gick iväg.

Skatt till kejsaren

13 Och de sänder till honom några av fariseerna och herodianerna för att fånga in honom genom ord. 14 Och de kommer och säger till honom: ”Lärare, vi vet att du är sann och inte bryr dig om någon. För du ser inte till människors ansikte, utan i sanning är det Guds väg du lär ut. Är det tillåtet att ge huvudskatt till kejsaren eller inte? Ska vi ge? Eller ska vi inte ge?”

15 Men han förstod deras hyckleri och sade till dem: ”Varför prövar ni mig? Hämta mig en denar* så att jag får se.” 16 Och de hämtade, och han säger till dem: ”Vems är denna avbild och överskrift?” Och de sade till honom: ”Kejsarens.” 17 Och Jesus sade till dem: ”Det som är kejsarens ska ni ge tillbaka till kejsaren, och det som är Guds till Gud.” Och de var djupt förundrade över honom.

Frågan om uppståndelsen

18 Och det kommer saddukeer till honom, de som säger att ingen uppståndelse finns. Och de frågade honom och sade: 19 *”Lärare, Mose skrev till oss att om någons bror dör och lämnar kvar hustru och inte lämnar barn, att hans bror ska ta hustrun och låta säd uppstå fram åt sin bror. 20 Det fanns sju bröder. Och den förste tog en hustru, och när han dog lämnade han ingen säd. 21 Och den andre tog henne, och dog och lämnade ingen säd kvar. Och den tredje på samma sätt, 22 och de sju lämnade ingen säd. Sist av alla dog även kvinnan. 23 Vid uppståndelsen, när de uppstår*, till vem av dem blir hon hustru? För de sju hade henne som hustru.”

24 Jesus sade till dem: ”Är det inte därför ni förvillar er, då ni inte förstår Skrifterna eller Guds makt? 25 För när de uppstår från de döda varken gifter de sig eller blir bortgifta, utan de är som änglar i himlarna.

26 *Men om de döda, att de uppväcks: har ni inte läst i Moses bok vid törnbusken, hur Gud talade till honom och sade: Jag är Abrahams Gud och Isaaks Gud och Jakobs Gud? 27 Han är inte dödas Gud utan levandes. Ni förvillar er mycket.”

Det största budet

28 Och fram kom en av de skriftlärda, som hade hört dem diskutera och sett att han svarat dem väl, och frågade honom: ”Vilket bud är först av alla?” 29 *Då svarade Jesus att: ”Först är: Hör, Israel! Herren vår Gud, Herren är en. 30 Och du ska älska Herren din Gud av hela ditt hjärta, och av hela din själ, och av hela ditt vett, och av hela din styrka. 31 *Ett andra är detta: Du ska älska din nästa som dig själv. Ett annat bud större än dessa finns inte.”

32 Och då sade honom den skriftlärde: ”Bra, Lärare! I sanning har du sagt att han är en, och det finns ingen annan utom han. 33 Och att älska honom av hela hjärtat och av hela förståndet och av hela styrkan, och att älska sin nästa som sig själv, det är mycket mer än alla brännoffren och slaktoffren.” 34 Och Jesus såg honom*, att han svarat förnuftigt, och sade till honom: ”Du är inte långt från Guds rike.” Och ingen vågade längre fråga honom.

Är Kristus Davids son?

35 Och sedan svarade Jesus och sade medan han undervisade i templet: ”Hur kan de skriftlärda säga att Kristus är Davids son? 36 *David själv har sagt i den heliga Anden:

Herren sade till min Herre: Sitt vid min högra sida

tills jag lagt dina fiender under dina fötter.

37 David själv kallar honom Herre. Och varifrån är han hans son?”

Jesus varnar för de skriftlärda

Och den stora skaran hörde honom gärna, 38 och i sin undervisning sade han: ”Se upp för de skriftlärda, som vill vandra omkring i dräkter och ha hälsningar på torgen 39 och förstaplatser i synagogorna och de främsta platserna vid festmåltiderna, 40 som äter upp änkornas hus och som förevändning ber långt. Dessa ska få så mycket mer dom.”

Änkans offergåva

41 Och han satte sig mittemot skattkammaren och skådade hur skaran lägger koppar i skattkammaren. Och många rika lade mycket. 42 Och det kom en fattig änka och lade två leptoner, det vill säga en quadrant*. 43 Och han kallade till sig sina lärjungar och sade till dem: ”Amen, jag säger er att denna fattiga änka har lagt mer än alla som lade i skattkammaren. 44 För alla lade av sitt överflöd, men hon ur sin brist. Allt vad hon hade lade hon, alla sina tillgångar.”

13

Inte sten på sten

1 Och när han går ut från templet, säger honom en av hans lärjungar: ”Lärare, se hurdana stenar och hurdana byggnader!” 2 Och Jesus sade till honom: ”Ser du dessa stora byggnader? Här ska alls inte lämnas sten på sten som alls inte ska rivas ner.”

Nöd och förföljelse

3 Och när han satt på Olivernas berg mittemot templet, frågade honom enskilt Petrus och Jakob och Johannes och Andreas: 4 ”Säg oss: När ska detta ske? Och vad blir tecknet när allt detta kommer att fullbordas?”

5 Och Jesus började säga till dem: ”Se upp att ingen förvillar er. 6 Många ska komma i mitt namn och säga att: Jag Är, och många ska de förvilla. 7 Men när ni hör om krig och hörsägner om krig, bli inte skärrade. Det måste ske, men ännu är det inte slutet. 8 För det ska resa sig folkslag mot folkslag och rike mot rike. Det ska bli jordbävningar på olika platser, det ska bli svälter. Födslovärkars begynnelse är detta.

9 Men se ni upp med er själva. De ska utlämna er till sanhedriner, och i synagogor ska ni pryglas, och inför styresmän och kungar ska ni ställas för min skull, till ett vittnesbörd för dem. 10 Och för alla folkslagen måste först evangeliet förkunnas.

11 Och när de för bort och utlämnar er, bekymra er inte i förväg vad ni ska tala. Nej, det som ges er i den stunden, det ska ni tala. För det är inte ni som talar, utan den heliga Anden. 12 Och bror ska utlämna bror till döds, och en far sitt barn, och barn ska resa sig mot föräldrar och döda dem. 13 Och ni ska vara hatade av alla för mitt namns skull. Men den som håller ut till slutet, denne ska bli frälst.

Fly till bergen

14 *Men när ni ser ödeläggelsens skändlighet stå där den inte bör – läsaren må fatta – då ska de i Judeen fly till bergen. 15 [Och] den som är på hustaket ska inte komma ner eller gå in för att ta upp något från sitt hus, 16 och den på åkern ska inte vända om bakåt för att ta upp sin mantel.

17 Men ve dem som är havande i magen och dem som ammar i de dagarna! 18 Och be att det inte blir under vinter. 19 För de dagarna ska bli en sådan nöd att en sådan inte har varit från begynnelsen av skapelsen som Gud skapade fram till nu, och aldrig ska bli. 20 Och om inte Herren hade förkortat dagarna, hade inget kött bli frälst. Men för de utvaldas skull som han utvalt har han förkortat dagarna.

21 Och då, om någon till er säger: Se, här är Kristus! Se, där! – tro det inte. 22 För det ska resa sig falska Kristusar och falska profeter och ge tecken och under för att villa bort, om möjligt, de utvalda. 23 Men se ni upp! Jag har förutsagt för er allt.

När Människosonen kommer

24 *Men i de dagarna, efter den nöden, ska solen förmörkas och månen inte ge sitt sken, 25 och stjärnorna ska vara fallande från himlen och makterna i himlarna skakas. 26 *Och då ska man se Människosonen komma bland moln, med stor makt och härlighet. 27 Och då ska han sända ut änglarna och församla sina utvalda från de fyra vindarna, från jordens ände till himlens ände.

28 Och från fikonträdet ska ni lära er liknelsen: Redan när dess kvist blir len och löven spricker fram, vet ni att sommaren är nära. 29 Så även ni: när ni ser detta hända vet ni att han* är nära, vid dörrarna. 30 Amen, jag säger er att detta släkte alls inte ska förgå förrän allt detta har skett. 31 Himlen och jorden ska förgå. Men mina ord ska aldrig förgå. 32 Men om den dagen eller stunden vet ingen, varken änglarna i himlen eller Sonen, utom Fadern.

33 Se upp, vaka*! För ni vet inte när tiden är. 34 Det blir som en bortrest man, som har lämnat sitt hus och gett sina fasttjänare auktoriteten, åt var och en sin gärning. Och dörrvakten påbjöd han att vara vaken. 35 Var då vakna! För ni vet inte när husets Herre kommer, antingen sent eller midnatt eller hanegäll eller morgon*, 36 så att inte han kommer och plötsligt finner er sovande. 37 Och det jag säger till er, säger jag till alla: Var vakna!”

14

Onda planer mot Jesus

1 Men det var påsk och det osyrade brödets högtid om två dagar. Och nu sökte översteprästerna och de skriftlärda hur de med list skulle gripa och döda honom. 2 För de sade: ”Inte under högtiden. Så att inte det blir tumult hos folket.”

En kvinna smörjer Jesus

3 Och när han var i Bethania i Simon den spetälskes hus, när han låg till bords, kom en kvinna som hade en alabasterflaska med nardusbalsam, äkta, dyrbar. Hon bröt upp alabasterflaskan och utgöt över hans huvud. 4 Men några var indignerade och sade till varann: ”Varför har detta fördärv med balsam skett? 5 För denna balsam hade kunnat avyttras för över trehundra denarer* och ges till de fattiga.” Och de frustade mot* henne.

6 Men Jesus sade: ”Låt henne vara! Varför skaffar ni henne besvär? Det är en god gärning hon har utfört för mig. 7 För de fattiga har ni alltid hos er, och när ni vill kan ni mot dem göra väl. Men mig har ni inte alltid. 8 Det hon hade har hon gjort. Hon tog i förväg att myrrasmörja min kropp för gravläggningen. 9 Och amen, jag säger er: Varhelst evangeliet förkunnas i hela världen ska också det som hon gjorde talas om, till minne av henne.”

Judas utlämnar Jesus

10 Och Judas Iskarioth, en av de tolv, gick bort till översteprästerna för att utlämna honom åt dem. 11 Och när de hörde det, gladde de sig och lovade honom att ge silver. Och han började söka hur han lägligt kunde utlämna honom.

Den sista påskmåltiden

12 Och den första dagen i det osyrade brödets högtid, när man slaktoffrade påskalammet, säger honom hans lärjungar: ”Vart vill du vi ska gå bort och bereda så att du kan äta påskalammet?” 13 Och han sänder ut två av sina lärjungar och säger till dem: ”Bege er in i staden, och det ska möta er en man som bär en vattenkruka. Följ honom. 14 Och där han går in, säg till hushärskaren att Läraren säger: Var är mitt gästutrymme där jag kan äta påskalammet med mina lärjungar? 15 Och han ska visa er en stor övre sal som är inredd, beredd. Och där ska ni bereda för oss.” 16 Och ut gick lärjungarna och kom in i staden, och de fann det så som han hade sagt dem. Och de beredde påskalammet.

17 Och när det blir kväll, kommer han med de tolv. 18 Och medan de låg till bords och åt, sade Jesus: ”Amen, jag säger er att en av er kommer att utlämna mig. Den som äter med mig.” 19 De började bli bedrövade och säga till honom, en efter en: ”Inte jag väl?” 20 Men han sade till dem: ”En av de tolv. Den som doppar med mig i bunken. 21 För Människosonen beger sig så som det är skrivet om honom. Men ve den människa genom vilken Människosonen utlämnas! Det hade varit bra för honom om han inte hade fötts, den människan.”

Den första nattvarden

22 Och medan de åt tog han ett bröd, välsignade och bröt, och gav åt dem och sade: ”Ta. Detta är min kropp.” 23 Och han tog en bägare, tackade och gav åt dem. Och de drack ur den alla. 24 Och han sade till dem: ”Detta är mitt blod för förbundet*, utgjutet för många. 25 Amen, jag säger er att jag aldrig mer ska dricka av vinstockens bärgning förrän den dagen när jag dricker den ny i Guds rike.”

26 Och sedan de sjungit hymn, gick de ut till Olivernas berg.

Jesus förutsäger Petrus förnekelse

27 *Och Jesus säger dem att: ”Alla kommer ni att bli skandaliserade. För det är skrivet: Jag ska slå herden, och fåren ska skingras. 28 Men efter att jag blivit uppväckt, ska jag gå före er till Galileen.”

29 Men Petrus sade till honom: ”Även om alla kommer att skandaliseras, dock inte jag.” 30 Och Jesus säger honom: ”Amen, jag säger dig att du idag, denna natt innan tuppen två gånger gal, ska tre gånger förneka mig.” 31 Men ännu mer talade han: ”Om jag så måste dö med dig, ska jag aldrig förneka dig!” Och på samma sätt sade också alla.

Jesus i Gethsemani

32 Och de kommer till en marklott vars namn är Gethsemani, och han säger till sina lärjungar: ”Sätt er här medan jag ber.” 33 Och han tar Petrus och Jakob och Johannes med sig, och han började bli helt bestört och ängslas 34 *och säger till dem: ”Djupt bedrövad är min själ, till döds. Bli kvar här och var vakna.”

35 Och han gick fram lite och föll ner på jorden och bad att, om det är möjligt, stunden skulle gå förbi ifrån honom. 36 Och han sade: ”Abba, Far! Allt är möjligt för dig. För bort denna bägare från mig. Men inte vad jag vill, utan vad du.”

37 Och han kommer och finner dem sovande, och säger till Petrus: ”Simon, sover du? Mäktade du inte en enda timme att vara vaken? 38 Var vakna och be, att* ni inte kommer i frestelse. Anden är villig, men köttet svagt.” 39 Och åter gick han bort och bad och sade samma ord. 40 Och åter kom han och fann dem sovande. För deras ögon var nedtyngda, och de visste inte vad de skulle svara honom.

41 Och han kommer tredje gången och säger till dem: ”Sov* ni framöver och vila er. Det räcker. Stunden har kommit. Se, nu utlämnas Människosonen i syndarnas händer. 42 Res er, låt oss dra. Se: han som utlämnar mig är nu nära.”

Jesus grips

43 Och direkt, medan han ännu talar, kommer Judas dit, en av de tolv. Och med honom var en skara med svärd och påkar från översteprästerna och de skriftlärda och de äldste. 44 Och han som utlämnade honom hade gett en signal till dem och sagt: ”Den jag kysser, han är det. Grip honom och för bort säkert.” 45 Och han kommer, och direkt går han fram till honom och säger: ”Rabbi!”, och kysste honom ömt. 46 Och de lade händerna på honom och grep honom.

47 Men en viss av dem som stod där drog svärdet och högg till översteprästens fasttjänare och tog bort hans öra. 48 Och Jesus svarade och sade till dem: ”Som mot en rövare har ni gått ut med svärd och påkar för att ta fast mig. 49 Varje dag var jag hos er i templet och undervisade och ni grep mig inte. Men det är för att Skrifterna ska uppfyllas.” 50 Och de lämnade honom och flydde alla.

51 Och en yngling följde med honom, klädd i ett linnetyg över nakna kroppen. Och de griper honom, 52 men han lämnade kvar linnetyget och flydde naken.

Jesus inför Sanhedrin

53 Och de förde bort Jesus till översteprästen, och där kommer alla översteprästerna och de äldste och de skriftlärda samman. 54 Och Petrus följde honom långt ifrån, fram till in på översteprästens innergård. Och han var och satt med undertjänarna och värmde sig vid ljuset.

55 Men översteprästerna och hela Sanhedrin sökte mot Jesus ett vittnesbörd för att döda honom, och de fann inte. 56 Många vittnade nämligen falskt mot honom, och vittnesbörden var inte lika. 57 Och några stod upp och vittnade falskt mot honom och sade 58 att: ”Vi har hört honom säga att: Jag ska riva ner denna tempelbyggnad som är handgjord, och på tre dagar bygga upp en annan icke handgjord.” 59 Och inte heller så var deras vittnesbörd likt.

60 Och då stod översteprästen upp i mitten och frågade Jesus och sade: ”Svarar* du inget på vad dessa vittnar mot dig?” 61 Men han var tyst och svarade inget. Åter frågade översteprästen honom och säger till honom: ”Du är Kristus, den Välsignades son?” 62 *Och Jesus sade: ”Jag Är. Och ni ska se Människosonen sitta vid Maktens högra sida och komma med himlens moln.”

63 Och översteprästen rev sönder sina tunikor och säger: ”Vad mer för behov har vi av vittnen? 64 Ni har hört hädelsen. Hur syns det för er?” Och alla fördömde de honom till att vara straffskyldig till döden. 65 Och några började spotta på honom och täcka över runt hans ansikte och puckla på honom och säga till honom: ”Profetera!” Och undertjänarna tog med örfilar emot honom.

Petrus förnekar Jesus

66 Och medan Petrus är nere på innergården, kommer en av översteprästens tjänsteflickor. 67 Och när hon ser Petrus värma sig, ser hon på honom och säger: ”Även du var med nazarén Jesus.” 68 Men han nekade och sade: ”Jag varken förstår eller vet vad du säger.” Och han gick ut utanför till yttergården, och en tupp gol*.

69 Och tjänsteflickan såg honom, och började åter säga till dem som stod där att: ”Den där är en av dem.” 70 Men åter nekade han. Och efter en liten stund sade åter de som stod där till Petrus: ”Sannerligen är du en av dem. Och du är ju galilé.” 71 Men han började sätta upp förbannelser och svära att: ”Jag känner inte den där människan som ni säger!” 72 Och direkt, en andra gång, gol en tupp.

Och då kom Petrus ihåg ordet, hur Jesus sagt honom att: ”Innan tuppen gal två gånger, ska du tre gånger förneka mig.” Och han satte igång* och grät.

15

Jesus inför Pilatus

1 Och direkt på morgonen gjorde översteprästerna ett beslut med de äldste och skriftlärda och hela Sanhedrin, och de band Jesus och förde bort och utlämnade åt Pilatus.

2 Och då frågade honom Pilatus: ”Du är judarnas kung?” Och han svarar honom och säger: ”Du säger det.” 3 Och nu anklagade honom översteprästerna mycket, 4 och Pilatus frågade honom åter och sade: ”Svarar du inget? Se hur mycket de anklagar dig.” 5 Men Jesus svarade inte längre något, så att Pilatus var förundrad.

6 Men varje högtid brukade han frige åt dem en fånge, den de undanbad. 7 Och det fanns den som kallades Barabbas, fängslad med upprorsmakarna som under upproret hade gjort mord. 8 Och upp kom skaran och började begära så som han brukade göra för dem, 9 och  Pilatus svarade dem och sade: ”Vill ni att jag friger åt er judarnas kung?” 10 För han förstod att det var av avund översteprästerna hade utlämnat honom.

11 Men översteprästerna hetsade skaran för att han snarare skulle frige Barabbas åt dem. 12 Och Pilatus svarade åter och sade till dem: ”Vad ska jag då* göra med honom som ni kallar* judarnas kung?” 13 Och åter skrek de: ”Korsfäst honom!” 14 Men Pilatus sade till dem: ”Vad har han då gjort för ont?” Men ännu mer skrek de: ”Korsfäst honom!” 15 Och Pilatus, som önskade göra för skaran det som var nog, frigav åt dem Barabbas. Och han utlämnade Jesus och gisslade honom för att korsfästas.

Jesus förlöjligad och slagen

16 Och soldaterna förde bort honom in på innergården, det vill säga pretoriet, och sammankallar hela kohorten. 17 Och de iklär honom purpur och sätter runt honom en törnekrans som de flätat, 18 och de började hälsa honom: ”Gläd dig, judarnas kung!” 19 Och de slog hans huvud med en rörstav och spottade på honom, och satte ner knäna och tillbad honom.

20 Och när de hade förlöjligat honom, klädde de av honom purpuret och iklädde honom hans kläder. Och de för ut honom för att korsfästa honom.

Jesus blir korsfäst

21 Och de rekvirerar en som drar förbi, Simon kyrenén som kommer in från landsbygden, far till Alexander och Rufus, för att bära hans kors. 22 Och de för honom till Golgothaplatsen, vilket är översatt Kranieplatsen. 23 Och de gav honom myrrablandat vin, men han tog inte emot. 24 *Och de korsfäster honom, och delar upp hans kläder och kastar lott om dem, vem som ska ta vad. 25 Och det var tredje timmen*, och de korsfäste honom. 26 Och överskriften med saken mot honom var skriven: ”Judarnas kung”.

27 Och med honom korsfäster de två rövare, en vid högra sidan och en vid hans vänstra. * 29 Och de förbipasserande smädade honom och skakade sina huvuden och sade: ”Ha! Du som river ner tempelbyggnaden och bygger upp på tre dagar, 30 fräls dig själv och stig ner från korset!” 31 Likaså även översteprästerna, som förlöjligade honom för varandra med de skriftlärda och sade: ”Andra har han frälst! Sig själv kan han inte frälsa. 32 Kristus, Israels kung! Han får stiga ner nu från korset, så att vi kan se och tro.” Även de som var korsfästa med honom kritiserade honom.

Jesus dör

33 Och när det blev sjätte timmen, kom ett mörker över hela landet* fram till nionde timmen*. 34 Och vid nionde timmen ropade Jesus med väldig röst: ”Elohi*! Elohi! Lema sabachthani?”, vilket är översatt: ”Min Gud! Min Gud! Varför har du övergett mig?”

35 Och några av dem som stod där hörde det och sade: ”Se, han ropar på Elia!” 36 Och en sprang och fyllde en tvättsvamp med surt vin, satte runt en rörstav och gav honom att dricka och sade: ”Låt bli, vi ska se om Elia kommer för att ta ner honom.” 37 Men Jesus lät ut en väldig röst och gav upp andan.

38 Och förhänget i tempelbyggnaden revs i två delar, från ovan och ända ner. 39 Och när centurionen som stod där mittemot honom såg att han så gav* upp andan, sade han: ”Sannerligen, den där människan var Guds Son.”

40 Och det fanns även kvinnor som skådade långt ifrån, bland dem både Maria Magdalén och Maria som var Jakob den lilles och Joses mor, samt Salome. 41 När han var i Galileen hade de följt honom och betjänat honom, även många andra kvinnor som hade gått upp med honom till Jerusalem.

Jesus begravs

42 Och när det redan hade blivit kväll, då det var förberedelsedag, det vill säga dagen före sabbaten, 43 kom Josef från Arimathaia, en anständig rådsherre som också han var väntande på Guds rike, och vågade och gick in till Pilatus och bad om Jesu kropp. 44 Men Pilatus var förundrad, om han redan hade dött. Och han kallade till sig centurionen och frågade honom om det var sedan länge han dött. 45 Och när han fått veta från centurionen, skänkte han liket åt Josef.

46 Och han köpte linnetyg, tog ner honom och svepte in i linnetyget. Och han lade honom i en grav som var uthuggen ur klippan och rullade fram en sten för dörröppningen till graven. 47 Och Maria Magdalén och Maria Joses mor skådade var han blivit lagd.

16

Jesus uppstår ur graven

1 Och när sabbaten hade gått, köpte Maria Magdalén och Maria Jakobs mor och Salome doftkryddor för att gå och smörja in honom. 2 Och väldigt tidig morgon, den första dagen i veckan, kommer de till graven när solen gick upp. 3 Och de sade till varann: ”Vem ska rulla bort för oss stenen från dörröppningen till graven?”

4 Och när de ser upp, skådar de att stenen är bortrullad. För den var mycket stor. 5 Och de gick in i graven och såg en yngling sittande vid högra sidan, klädd i en vit dräkt. Och de blev helt bestörta. 6 Men han säger till dem: ”Var inte helt bestörta! Jesus söker ni, nazarén, den korsfäste. Han har uppväckts. Han är inte här! Se: platsen där de lade honom. 7 Men bege er, säg till hans lärjungar och till Petrus att han går före er till Galileen. Där ska ni få se honom, så som han har sagt er.”

8 Och de gick ut och flydde från graven, för de omfattades av darran och extas. Och till ingen sade de något, för de fruktade.

Den Uppståndne visar sig

⟦ 9 Men uppstånden på morgonen första dagen i veckan visade han sig först för Maria Magdalén, från vilken han drivit ut sju demoner. * 10 Hon gick och berättade för dem som hade varit med honom, som sörjde och grät. 11 Och dessa, när de hörde att han lever och har skådats av henne, trodde inte.

12 Och efter detta för två av dem som vandrade: han visade sig i annan gestalt medan de gick ut till landsbygden. 13 Och dessa gick bort och berättade för de övriga. Inte heller dessa trodde de.

14 Till sist, medan de låg till bords, för de elva: han visade sig och kritiserade deras otro och hårda hjärta, eftersom de inte hade trott på dem som skådat honom uppväckt. 15 Och han sade till dem: ”Gå till hela världen och förkunna evangeliet för hela skapelsen. 16 Den som tror och blir döpt ska bli frälst. Men den som inte tror ska bli fördömd. 17 Och dessa tecken ska nära följa dem som tror: I mitt namn ska de driva ut demoner. Med nya tungor ska de tala, 18 och med händerna* ta upp ormar. Även om de dricker något dödande ska det alls inte skada dem. På kraftlösa ska de lägga händer och de ska få det bra.”

19 Herren, efter att ha talat till dem, togs nu upp till himlen och satte sig vid Guds högra sida.

20 Och dessa gick ut och förkunnade överallt, medan Herren samverkade och befäste ordet genom de efterföljande tecknen.⟧

Alternativ avslutning

⟦ 9a Men allt det instruerade förtalde de kortfattat för dem runt Petrus. Och efter detta sände också Jesus själv genom dem ut, från öster och ända till väster, den sakrala och oförgängliga förkunnelsen om den eoniska frälsningen. Amen.⟧*

* 1:1 1:1Mal 3:1, Jes 40:3

* 1:1 1:1 Guds Son Andra handskrifter: [-]

* 1:3 1:3 röst i ödemarken: Bered Eller ”röst: I ödemarken, bered”

* 1:4 1:4 döpande Andra handskrifter: ”Döparen”

* 1:15 1:15 Ändra sinne Eller ”Omvänd er”

* 1:29 1:29 utkomna... de Andra handskrifter: ”utkommen... han”

* 1:40 1:40 och knäfaller Andra handskrifter: [-]

* 1:43 1:43 frustade mot Eller ”hutade åt”

* 2:16 2:16 från fariseerna Andra handskrifter: ”och fariseerna”

* 2:16 2:16 äter Andra handskrifter: ”äter och dricker”

* 2:16 2:16 att: ”Är Andra handskrifter: ”Varför är”

* 3:14 3:14 tolv Andra handskrifter: ”tolv som han också benämnde apostlar”

* 3:16 3:16 Och han Andra handskrifter: ”Och han utsåg de tolv och”

* 3:17 3:17 namnen Andra handskrifter: ”namnet”

* 3:18 3:18 Kananaios Hebreiska för ”zeloten” (ivraren)

* 3:22 3:22 Beelzebul Hebreiska för ”upphöjd herre” (djävulen)

* 3:32 3:32 bröder Eller ”syskon” (även i 3:33-34, jfr 3:35). Andra handskrifter: ”bröder och dina systrar”

* 4:12 4:12Jes 6:9f

* 4:21 4:21 skäppan Lat. modius, mått om ca 9 liter

* 4:24 4:24 Se till Eller ”Se”

* 5:1 5:1 gerasenernas Andra handskrifter: ”gadarenernas” (jfr Matt 8:28) eller ”gergesenernas”

* 5:3 5:3 bland Eller ”i” (även i 5:5)

* 5:21 5:21 i båten Andra handskrifter: [-]

* 5:36 5:36 överhör Eller ”ohörsammar”. Andra handskrifter: ”hör”

* 5:41 5:41 Talitha koum Arameiska för ”Flicka, stå upp”

* 5:42 5:42 direkt Andra handskrifter: [-]

* 6:3 6:3 snickaren Eller ”byggaren”

* 6:20 6:20 blev han mycket villrådig Andra handskrifter: ”gjorde han mycket”

* 6:22 6:22 Herodias dotter själv Eller ”Herodias dotter där” eller ”hans dotter Herodias”

* 6:23 6:23 svor Andra handskrifter: ”svor många”

* 6:27 6:27 speculator Latin för ”agent” (soldat för specialuppdrag)

* 6:34 6:344 Mos 27:17

* 6:37 6:37 tvåhundra denarer Ca 200 dagslöner

* 6:44 6:44 bröden Andra handskrifter: [-]

* 6:48 6:48 fjärde nattväkten Ca kl 03-06

* 6:51 6:51 övermåttan Andra handskrifter: [-]

* 6:56 6:56 rörde vid honom Eller ”rörde vid den” (hörntofsen)

* 7:3 7:3 med en näve Andra handskrifter: ”ofta”

* 7:4 7:4 döpt Andra handskrifter: ”bestänkt”

* 7:4 7:4 och bäddar Andra handskrifter: [-]

* 7:6 7:6fJes 29:13

* 7:10 7:102 Mos 20:12, 21:17

* 7:11 7:11 Korban Hebreiska för ”offer”

* 7:15 7:15 Senare handskrifter fortsätter (7:16): ”Om någon har öron att höra med, ska han höra”

* 7:19 7:19 avträdet” – renande alla matämnena Eller ”avträdet, renande alla matämnena” (som del av citatet)

* 7:24 7:24 Tyros Andra handskrifter: ”Tyros och Sidons”

* 7:34 7:34 Heppathah! Arameiska för ”Öppna dig!”

* 7:35 7:35 då öppnades Andra handskrifter: ”direkt öppnades”

* 8:15 8:15 Herodes Andra handskrifter: ”herodianernas”

* 8:18 8:18Jer 5:21

* 8:24 8:24 såg upp Eller ”såg igen”

* 9:11 9:11 sade: ”Varför säger de skriftlärda Eller ”sade att: De skriftlärda säger”

* 9:12 9:12 hur är det skrivet om Människosonen? Att Eller ”hur kan det vara skrivet om Människosonen att...?”

* 9:24 9:24 far Andra handskrifter: ”far med tårar”

* 9:29 9:29 bön Andra handskrifter: ”bön och fasta”

* 9:37 9:37 sådant barn Ordagrant ”av de sådana barnen”

* 9:38 9:38 demoner Andra handskrifter: ”demoner och som inte följde oss”

* 9:42 9:42 på mig Andra handskrifter: [-]

* 9:48 9:48 Jes 66:24. Andra handskrifter upprepar versen även som 9:44 och 9:46

* 9:49 9:49 saltas Andra handskrifter: ”saltas, och varje offer ska med salt saltas”

* 10:1 10:1 och andra sidan Andra handskrifter: ”genom andra sidan”

* 10:6 10:6f1 Mos 1:27, 2:24

* 10:7 10:7 och ansluta sig till sin hustru Andra handskrifter: [-]

* 10:19 10:192 Mos 20:12f

* 10:24 10:24 är att Andra handskrifter: ”är för dem som förtröstar på pengar att”

* 10:26 10:26 varann Andra handskrifter: ”honom”

* 11:3 11:3 Herren av det har behov Eller ”dess Herre har behov”

* 11:3 11:3 åter Andra handskrifter: [-]

* 11:9 11:9Ps 118:25f

* 11:9 11:9 Hosanna Hebreiska för ”O, fräls”

* 11:17 11:17Jes 56:7, Jer 7:11

* 11:19 11:19 de Andra handskrifter: ”han”

* 11:24 11:24 har fått Andra handskrifter: ”får”

* 11:25 11:25 Senare handskrifter fortsätter (11:26): ”Men om ni inte förlåter, ska inte heller er Far i himlen förlåta era felsteg” (jfr Matt 6:15)

* 12:10 12:10fPs 118:22f

* 12:15 12:15 denar Ca en dagslön för arbetaren

* 12:19 12:195 Mos 25:5f

* 12:23 12:23 när de uppstår Andra handskrifter: [-]

* 12:26 12:262 Mos 3:6

* 12:29 12:29f5 Mos 6:4f

* 12:31 12:313 Mos 19:18

* 12:34 12:34 honom Andra handskrifter: [-]

* 12:36 12:36Ps 110:1

* 12:42 12:42 två leptoner... en quadrant 1/64 denar (dagslön)

* 13:14 13:14Dan 11:31

* 13:24 13:24fJes 13:10, 34:4

* 13:26 13:26Dan 7:13

* 13:29 13:29 han Eller ”det”

* 13:33 13:33 vaka Andra handskrifter: ”vaka och be”

* 13:35 13:35 sent eller midnatt eller hanegäll eller morgon Nattväkterna, ca kl 18-21, 21-24, 00-03, 03-06

* 14:5 14:5 trehundra denarer Ca 300 dagslöner

* 14:5 14:5 frustade mot Eller ”hutade åt”

* 14:24 14:24 förbundet Andra handskrifter: ”det nya förbundet”

* 14:27 14:27Sak 13:7

* 14:34 14:34Ps 42:6

* 14:38 14:38 be, att Eller ”be, så att”

* 14:41 14:41 Sov ni framöver och vila er Eller ”Sover ni ännu och vilar er?”

* 14:60 14:60 Svarar... Eller ”Svarar du inget? Vad är det dessa vittnar mot dig?”

* 14:62 14:62Dan 7:13

* 14:68 14:68 och en tupp gol Andra handskrifter: [-]

* 14:72 14:72 satte igång Eller ”tänkte över det”

* 15:12 15:12 ska jag då Andra handskrifter: ”vill ni då jag ska”

* 15:12 15:12 honom som ni kallar Andra handskrifter: [-]

* 15:24 15:24Ps 22:19

* 15:25 15:25 tredje timmen Ca kl 09

* 15:27 15:27 Senare handskrifter fortsätter (15:28): ”Och så uppfylldes Skriften som säger: Och med laglösa blev han räknad” (jfr Luk 22:37)

* 15:33 15:33 landet Eller ”jorden”

* 15:33 15:33 sjätte... nionde timmen Ca kl 12 och 15

* 15:34 15:34 Elohi... Arameiskt citat från Ps 22:2

* 15:39 15:39 gav Andra handskrifter: ”skrek och gav”

* 16:9 16:9-20 Saknas i tidiga handskrifter

* 16:18 16:18 med händerna Andra handskrifter: [-]

* 16:9a 16:9a Enstaka handskrifter har med denna alternativa avslutning, oftast infogad före den längre avslutningen

Evangelium enligt Lukas

1

2

3

4

5

6

7

8

9

10

11

12

13

14

15

16

17

18

19

20

21

22

23

24

Evangelium enligt Lukas

1

Inledning

1 Då nu många har tagit sig för att sammanställa en skildring om de ting som har fullgjorts bland oss, 2 så som de har överlämnats åt oss av dem som från begynnelsen var ögonvittnen och Ordets undertjänare, 3 tycktes det gott även för mig, sedan jag nära följt allt från början, att noggrant i följd skriva det för dig, bäste Theofilos, 4 för att du ska inse säkerheten i de ord om vilka du blivit underrättad.

Löftet om Johannes Döparens födelse

5 Det fanns i Herodes dagar som kung av Judeen en präst vid namn Zacharias, av Abias avdelning. Och han hade en hustru av Aarons döttrar, och hennes namn var Elisabet. 6 Och båda var rättfärdiga inför Gud och vandrade i Herrens alla bud och rättsregler klanderfritt. 7 Och de hade inget barn, eftersom Elisabet var ofruktsam och båda var framskridna i sina dagar.

8 Men det hände sig, under det att han gjorde prästtjänst i sin avdelnings ordning inför Gud, 9 att han efter prästadömets sed fick på sin lott att tända rökelse när han gick in i Herrens tempelbyggnad. 10 Och folkets hela mängd var och bad utanför vid stunden för rökelsen.

11 Men då visade sig för honom en Herrens ängel, stående på höger sida av rökelsealtaret. 12 Och Zacharias blev oroad när han såg detta, och fruktan föll över honom.

13 Men ängeln sade till honom: ”Frukta inte, Zacharias! För din vädjan har blivit hörd, och din hustru Elisabet ska föda en son åt dig. Och du ska kalla hans namn Johannes. 14 Och han ska bli en glädje för dig och jubel, och många ska glädja sig över hans födelse. 15 *För han ska bli stor inför Herren. Och vin och rusdryck ska han aldrig dricka, och av helig Ande ska han bli fylld ännu från sin mors moderliv. 16 Och många av Israels söner ska han omvända till Herren deras Gud. 17 *Och han ska gå före inför honom i Elias ande och kraft, för att omvända fäders hjärtan till barn och ohörsamma med* rättfärdigas tanke, för att bereda åt Herren ett folk som är preparerat.”

18 Och Zacharias sade till ängeln: ”Genom vad ska jag veta detta? För jag är en gammal man, och min hustru är framskriden i sina dagar.” 19 Och ängeln svarade och sade till honom: ”Jag är Gabriel som står inför Gud. Och jag har sänts för att tala till dig och evangelisera för dig detta. 20 Och se, du ska vara tyst och inte kunna tala fram till den dag detta sker, därför att du inte trodde mina ord. De ska uppfyllas i sin tid.”

21 Och folket var i förväntan på Zacharias, och de var förundrade över att han dröjde inne i tempelbyggnaden. 22 Men när han kom ut kunde han inte tala till dem, och de insåg att han hade sett en vision i tempelbyggnaden. Och han stod och gestikulerade åt dem och förblev stum.

23 Och det hände sig, när dagarna för hans tjänstgöring var uppfyllda, att han gick iväg till sitt hus. 24 Och efter dessa dagar blev Elisabet hans hustru havande. Och hon dolde sig helt i fem månader, och sade 25 att: ”Så har Herren gjort med mig, under dagar i vilka han såg till att ta bort min smälek bland människor.”

Ängelns hälsning till Mariam

26 Men i den sjätte månaden sändes ängeln Gabriel från Gud till en stad i Galileen vars namn var Nazareth, 27 till en jungfru trolovad med en man vars namn var Josef av Davids hus. Och jungfruns namn var Mariam. 28 Och han kom in till henne och sade: ”Gläd dig*, benådade! Herren är med dig.” * 29 Men hon blev vid det ordet djupt oroad och funderade vad för hälsning denna kunde vara.

30 Och ängeln sade till henne: ”Frukta inte, Mariam! För du har funnit nåd hos Gud. 31 Och se: du ska bli havande i magen och föda en son, och du ska kalla hans namn Jesus. 32 Denne ska bli stor, och den Högstes Son ska han kallas, och honom ska Herren Gud ge hans fader Davids tron. 33 Och han ska regera över Jakobs hus till eonerna, och på hans rike ska det inte bli något slut.”

34 Men Mariam sade till ängeln: ”Hur ska detta ske, då jag inte känner en man?” 35 Och ängeln svarade och sade till henne: ”Helig Ande ska komma över dig, och den Högstes kraft ska överskugga dig. Därför ska också det heliga som föds* kallas* Guds Son. 36 Och se, Elisabet din släkting har också hon blivit havande med en son i sin ålderdom, och detta är sjätte månaden för henne som kallas ofruktsam. 37 För från Gud blir inget ord omöjligt*.”

38 Och Mariam sade: ”Se: Herrens fasttjänarinna. Ske mig efter ditt ord.” Och ängeln gick bort från henne.

Mariam hos Elisabet

39 Och upp stod Mariam i de dagarna och gick till bergsbygden med iver, till en stad i Juda, 40 och hon gick in i Zacharias hus och hälsade på Elisabet.

41 Och det hände sig, när Elisabet hörde Mariams hälsning, att spädbarnet skuttade till i hennes moderliv. Och av helig Ande fylldes  Elisabet, 42 och hon ropade högt med ett väldigt skri och sade: ”Välsignad är du bland kvinnor, och välsignad ditt moderlivs frukt! 43 Och varifrån händer detta mig, att min Herres mor kommer till mig? 44 För se, när rösten med din hälsning kom till mina öron, skuttade i jubel spädbarnet i mitt moderliv. 45 Och salig hon som trodde, för* det ska bli en fullkomning av det som talats till henne från Herren.”

Mariams lovsång

46 Och Mariam* sade:

”Min själ gör Herren stor,

47 och min ande har jublat över Gud min Frälsare,

48 för han har sett till sin fasttjänarinnas låghet.

För se, från nu ska alla släktena saligprisa mig,

49 för stora ting har den Mäktige gjort med mig.

Och heligt är hans namn,

50 och hans barmhärtighet varar till släkten och släkten

för dem som fruktar honom.

51 Han har gjort välde med sin arm,

han har skingrat högmodiga i deras hjärtas håg.

52 Han har tagit ner makthavare från troner

och upphöjt de låga.

53 Hungrande har han mättat med goda ting,

och rika har han sänt tomhänta iväg.

54 Han har tagit sig an Israel sin gosse

för att komma ihåg barmhärtighet,

55 så som han har talat till våra fäder,

gentemot Abraham och hans säd till eonen.”

56 Och Mariam blev kvar med henne ungefär tre månader och återvände sedan till sitt hus.

Johannes Döparens födelse

57 Men för Elisabet var tiden uppfylld för att hon skulle föda, och hon födde en son. 58 Och hennes kringboende och släktingar hörde att Herren hade gjort sin barmhärtighet stor med henne, och de gladde sig med henne. 59 Och det hände sig på åttonde dagen att de kom för att omskära barnet, och de började kalla det efter hans fars namn Zacharias. 60 Och hans mor svarade och sade: ”Nej, utan han ska kallas Johannes.” 61 Och de sade till henne att: ”Det finns ingen från din släkt som kallas vid detta namn.” 62 Och de gestikulerade till hans far, vad han skulle vilja att det kallas.

63 Och han bad om en liten tavla och skrev, sägande: ”Johannes är hans namn.” Och alla blev förundrade. 64 Och då öppnades genast hans mun och hans tunga, och han började tala och välsigna Gud. 65 Och det kom fruktan över alla som bodde omkring dem, och i hela Judeens bergsbygd talade man igenom alla dessa ord. 66 Och alla som hörde satte det i sitt hjärta och sade: ”Vad ska då detta barn bli?” För Herrens hand var också med honom.

Zacharias lovsång

67 Och Zacharias, hans far, fylldes av helig Ande och profeterade och sade:

68 ”Välsignad är Herren, Israels Gud!

För han har besökt och gjort återlösning för sitt folk.

69 Och han har rest ett frälsningens horn för oss

i sin gosse Davids hus,

70 så som han har talat

genom sina heliga profeters mun av eon:

71 frälsning från våra fiender

och från handen hos alla som hatar oss,

72 för att göra barmhärtighet med våra fäder

och komma ihåg sitt heliga förbund,

73 den ed som han svor till Abraham vår fader:

att låta oss 74 utan fruktan, från fienders hand räddade,

dyrka honom 75 i gudlighet och rättfärdighet

inför honom alla våra dagar.

76 Och även du, barn, ska kallas den Högstes profet.

För du ska gå före inför Herren för att bereda hans vägar,

77 för att ge kunskap om frälsning åt hans folk,

med förlåtelse för deras synder

78 genom vår Guds barmhärtighets innerlighet.

I den ska en soluppgång besöka* oss från höjden

79 för att framträda för dem som sitter i mörker och dödsskugga,

för att rikta våra fötter in på fridens väg.”

80 Och barnet växte och blev starkt i ande, och han var i ödemarkerna fram till dagen för hans utpekande inför Israel.

2

Jesu födelse

1 Men det hände sig i de dagarna att det utgick ett edikt från kejsar Augustus att hela den bebodda världen skulle upptecknas. 2 Denna första uppteckning skedde när Quirinius var styresman i Syrien. 3 Och alla gick för att upptecknas, var och en till sin egen stad.

4 Och upp gick även Josef från Galileen, från staden Nazareth till Judeen, till Davids stad som kallas Bethlehem, eftersom han var av Davids hus och faderssläkt, 5 för att upptecknas med Mariam, hans trolovade som var gravid.

6 Och det hände sig, under det att de var där, att dagarna uppfylldes för att hon skulle föda. 7 Och hon födde sin son, den förstfödde. Och hon lindade honom och lutade honom ner i en krubba, eftersom det inte fanns plats för dem i gästutrymmet.

8 Och herdar fanns i samma trakt som låg ute och vaktade nattens väkter över sin hjord. 9 Och Herrens ängel stod framför dem, och Herrens härlighet sken omkring dem. Och de fruktade med stor fruktan. 10 Och ängeln sade till dem: ”Frukta inte! För se: jag evangeliserar för er en stor glädje, som ska vara för hela folket: 11 att det fötts åt er idag en Frälsare som är Kristus, Herren, i Davids stad. 12 Och detta är för er tecknet: Ni ska finna ett spädbarn som är lindat och ligger i en krubba.”

13 Och plötsligt fanns med ängeln en mängd av en himmelsk här, och de lovprisade Gud och sade:

14 ”Ära i det högsta åt Gud!

Och på jorden frid bland* människor av* välbehag*.”

15 Och det hände sig, när änglarna hade farit bort från dem till himlen, att herdarna talade till varandra: ”Låt oss nu gå över till Bethlehem och se detta ord som har hänt, som Herren har kungjort för oss.” 16 Och de gick skyndande och sökte upp Mariam och Josef och spädbarnet som låg i krubban. 17 Och när de hade sett, kungjorde de om ordet som var talat till dem om detta barn. 18 Och alla som hörde var förundrade över det som talats av herdarna till dem. 19 Men Mariam sambevarade alla dessa ord och lade samman i sitt hjärta.

20 Och herdarna återvände, ärande och lovprisande Gud för allt som de hade hört och sett, så som det talats till dem.

Jesu omskärelse

21 Och när det hade uppfyllts åtta dagar för att omskära honom kallades också hans namn Jesus, det som var kallat av ängeln före det att han avlats i moderlivet.

Jesus bärs fram i templet

22 Och när dagarna hade uppfyllts för deras rening enligt Mose lag, förde de honom upp till Jerusalem för att ställa fram inför Herren, 23 *så som det är skrivet i Herrens lag, att: Varje hanne som öppnar upp moderlivet ska kallas helig åt Herren, 24 *och för att ge ett offer enligt det som är sagt i Herrens lag: ett par turturduvor eller två duvungar.

25 Och se: det fanns en man i Jerusalem vars namn var Symeon. Och denne man var rättfärdig och vördsam och väntade på Israels tröst, och helig Ande var över honom. 26 Och det var för honom uppenbarat av den heliga Anden att han inte skulle se döden innan han sett Herrens Kristus. 27 Och han kom i Anden till templet. Och under det att föräldrarna förde in barnet Jesus, för att de skulle göra enligt det som var lagens sed för honom, 28 mottog också han det i böjda armar och välsignade Gud och sade:

29 ”Nu släpper du iväg din fasttjänare,

Härskare, enligt ditt ord i frid.

30 För mina ögon har sett din frälsning

31 som du har berett inför ansiktet hos alla folken:

32 ett ljus till uppenbarelse för folkslag

och härlighet för ditt folk Israel.”

33 Och hans far och mor var förundrade över det som talades om honom. 34 Och Symeon välsignade dem och sade till Mariam hans mor: ”Se, denne är satt till fall och uppståndelse för många i Israel, och till ett tecken som blir motsagt – 35 [och] även genom din egen själ ska det gå en klinga – för att det ur många hjärtan ska uppenbaras funderingar.”

36 Och där fanns profetissan Hanna Fanuels dotter av Asers stam. Hon var framskriden i många dagar efter att ha levt med man sju år efter sin jungfrudom, 37 och sedan själv änka fram till åttiofyra år. Hon avlägsnade sig inte från templet utan dyrkade med fastor och förböner natt och dag. 38 Och i samma stund stod hon där och gav erkännande till Gud och talade om honom för alla som väntade på Jerusalems återlösning.

39 Och när de hade fullbordat allt enligt Herrens lag vände de om till Galileen, till sin egen stad Nazareth. 40 Och barnet växte och blev starkt och fylldes av vishet, och Guds nåd var över det.

Jesus som tolvåring i templet

41 Och hans föräldrar gick varje år till Jerusalem vid påskhögtiden. 42 Och när han blev tolv år, när de gick upp enligt högtidens sed 43 och hade fullkomnat dagarna, under det att de återvände, höll sig gossen Jesus kvar i Jerusalem. Och hans föräldrar visste inte, 44 men de antog att han var i vägföljet och gick en dagsväg. Och de började söka noga efter honom bland släktingarna och de bekanta, 45 och när de inte fann, återvände de till Jerusalem sökande noga efter honom.

46 Och det hände sig efter tre dagar att de fann honom i templet, där han satt mitt bland lärarna och lyssnade på dem och frågade dem. 47 Och alla som hörde honom var utom sig över hans förstånd och svar. 48 Och när de såg honom blev de överväldigade, och till honom sade hans mor: ”Barn, varför har du gjort mot oss så? Se, din far och jag har våndats och sökt efter dig.” 49 Och han sade till dem: ”Varför då att ni sökte efter mig? Visste ni inte att det är i det som hör till min Far jag måste vara?” 50 Och de förstod inte ordet som han talade till dem.

51 Och han gick ner med dem och kom till Nazareth och underordnade sig dem. Och hans mor bevarade noga alla orden i sitt hjärta. 52 Och Jesus gjorde framsteg i vishet[en*] och resning* och nåd inför Gud och människor.

3

Johannes Döparens förkunnelse

1 Och i femtonde året av kejsar Tiberius styre, när Pontius Pilatus var styresman i Judeen och Herodes tetrark i Galileen, och hans bror Filippos tetrark i Itureen och Trachonitistrakten och Lysanias tetrark i Abilene, 2 under översteprästen Hannas och Kaiafas, kom Guds ord över Johannes Zacharias son i ödemarken. 3 Och han gick till hela trakt[en] runt Jordan och förkunnade ett dop av sinnesändring till synders förlåtelse, 4 *som det är skrivet i boken med profeten Esaias ord:

En ropandes röst i ödemarken:

Bered* Herrens väg! Gör raka hans stigar!

5 Varje klyfta ska uppfyllas och varje berg och kulle ödmjukas.

Och det krokiga ska bli till rakt, och de skrovliga till släta vägar.

6 Och allt kött ska se Guds frälsning.

7 Han sade nu till skarorna som gick ut för att döpas av honom: ”Huggormsyngel! Vem har visat er att fly från den kommande vreden? 8 Gör då frukter värdiga sinnesändringen. Och börja inte säga inom er: Som far har vi Abraham. För jag säger er att Gud ur dessa stenar kan resa upp barn åt Abraham. 9 Och redan ligger också yxan mot trädens rot. Varje träd som inte gör god frukt huggs alltså bort och kastas i eld.”

10 Och nu frågade honom skarorna och sade: ”Vad ska vi då göra?” 11 Och han svarade och sade till dem: ”Den som har två tunikor ska dela med sig till den som inte har. Och den som har matämnen ska göra likadant.”

12 Men det kom även tullindrivare för att bli döpta, och de sade till honom: ”Lärare, vad ska vi göra?” 13 Och han sade till dem: ”Inget mer än det som är förordnat för er ska ni ta ut.”

14 Men sedan frågade honom även soldater och sade: ”Vad ska vi göra, också vi?” Och han sade till dem: ”Ingen ska ni utplundra eller utpressa. Och nöj er med er sold.”

15 Men när folket var i förväntan och alla funderade i sina hjärtan om Johannes, att kanske han kunde vara Kristus, 16 svarade Johannes och sade till alla: ”Jag döper er med vatten. Men det kommer den som är starkare än jag, och jag är inte förtjänt att lossa remmen från hans sandaler. Han ska döpa er i helig Ande och eld. 17 Hans kastskovel är i hans hand, för att rensa hans tröskplats och samla vetet in i hans lada. Men agnarna ska han bränna upp med osläckbar eld.” 18 Med mycket och annat uppmanade han nu och evangeliserade folket.

19 Men när Herodes tetrarken blev tillrättavisad av honom för Herodias, hans brors hustru, och för allt ont som Herodes hade gjort, 20 lade han även detta till allt [och] spärrade in Johannes i fängelse.

Jesu dop

21 Men det hände sig, under det att folket alltsammans döptes och när även Jesus blivit döpt och bad, att himlen öppnades 22 och den heliga Anden kom ner i kroppslig skepnad som en duva över honom, och att en röst från himlen kom: ”Du är min Son, den Älskade. I dig har jag funnit behag.”

Jesu släkttavla

23 Och själv var Jesus när han började ungefär trettio år. Och han var son, som det antogs,

till Josef, till Eli,

24 till Matthat, till Levi, till Melchi, till Jannai, till Josef,

25 till Mattathias, till Amos, till Nahum, till Hesli, till Naggai,

26 till Mahath, till Mattathias, till Semein, till Josech, till Juda,

27 till Johanan, till Resa, till Zorobabel, till Salathiel, till Neri,

28 till Melchi, till Addi, till Kosam, till Elmadam, till Er,

29 till Jesus*, till Eliezer, till Jorim, till Matthat, till Levi,

30 till Symeon, till Juda, till Josef, till Jonam, till Eljakim,

31 till Melea, till Menna, till Mattatha, till Natham, till David,

32 till Jessai, till Jobed, till Boos, till Sala, till Naasson,

33 till Aminadab, till Admin, till Arni, till Hesrom, till Pares, till Juda,

34 till Jakob, till Isaak, till Abraham, till Thara, till Nachor,

35 till Seruch, till Ragau, till Palek, till Eber, till Sala, till Kainam,

36 till Arpaxad, till Sem, till Noa, till Lamek,

37 till Mathusala, till Henoch, till Jaret, till Maleleel, till Kainam,

38 till Enos, till Seth, till Adam, till Gud.

4

Jesus prövad av djävulen

1 Men Jesus, full av helig Ande, återvände från Jordan och leddes i Anden i ödemarken, 2 medan han i fyrtio dagar prövades av djävulen. Och han åt inget under de dagarna, och när de var fullbordade blev han hungrig. 3 Och då sade honom djävulen: ”Om du är Guds Son, säg till denna sten att den ska bli bröd.” 4 *Och Jesus svarade till honom: ”Det är skrivet att: Inte bara på bröd ska människan leva.”

5 Och han förde honom upp och visade honom alla riken i den bebodda världen i en tidpunkt, 6 och sedan sade honom djävulen: ”Dig ska jag ge all denna auktoritet och deras härlighet. För åt mig är den överlämnad, och till vem jag vill ger jag den. 7 Om du nu tillber inför mig, blir allt ditt.” 8 *Och Jesus svarade och sade till honom: ”Det är skrivet: Herren din Gud ska du tillbe, och bara honom ska du dyrka.”

9 Men han förde honom till Jerusalem och ställde på templets vinge och sade till honom: ”Om du är Guds Son, kasta dig härifrån ner! 10 *För det är skrivet att: Sina änglar ska han påbjuda om dig, att noga beskydda dig, 11 och att: På händer ska de lyfta dig så att inte du stöter din fot mot en sten.” 12 *Och då svarade och sade honom Jesus att: ”Det är sagt: Du ska inte pröva ut Herren din Gud.”

13 Och när djävulen hade fullbordat varje prövning, avlägsnade han sig från honom fram till rätt tid.

Jesus i Nazarets synagoga

14 Och Jesus återvände i Andens kraft till Galileen, och rykte gick ut över hela trakten runt omkring om honom. 15 Och han undervisade i deras synagogor och ärades av alla.

16 Och han kom till Nazara*, där han var uppfödd, och gick enligt sin sed på sabbatsdagen till synagogan. Och han stod upp för att läsa, 17 och det gavs honom profeten Esaias bokrulle. Och han rullade upp bokrullen och fann stället där det var skrivet:

18 *Herrens Ande är över mig,

för att han smort mig att evangelisera för fattiga.

Han har sänt mig att förkunna befrielse för krigsfångar

och återseende för blinda,

att sända ut nedbrutna i befrielse,

19 att förkunna ett välkommet Herrens år.

20 Och han rullade ihop bokrullen, gav tillbaka till undertjänaren och satte sig. Och allas ögon i synagogan var blickande på honom. 21 Och han började säga till dem att: ”Idag har denna Skrift uppfyllts i era öron.” 22 Och alla vittnade om honom och var förundrade över de nådens ord som utgick ur hans mun, och de sade: ”Är inte denne Josefs son?”

23 Och han sade till dem: ”Visst kommer ni att säga mig denna liknelse: Läkare, bota dig själv! Allt vad vi hört som har hänt i Kafarnaum, gör det även här i din fädernebygd.” 24 Men han sade: ”Amen, jag säger er att ingen profet är välkommen i sin fädernebygd. 25 Och i sanning säger jag er: Det fanns många änkor under Elias dagar i Israel, när himlen stängdes i tre år och sex månader, när det kom väldig svält över hela landet. 26 Och till ingen av dem skickades Elia, utan till Sarepta vid Sidon, till en änkehustru. 27 Och det fanns många spetälska i Israel under profeten Elisa. Och ingen av dem blev renad, utan syriern Naiman.”

28 Och då fylldes alla av raseri i synagogan när de hörde detta, 29 och de stod upp och drev ut honom utanför staden. Och de förde honom fram till stupet av det berg på vilket deras stad var byggd, för att störta ner honom. 30 Men han gick genom deras mitt och började gå.

Jesus i Kafarnaums synagoga

31 Och han kom ner till Kafarnaum, en stad i Galileen, och var och undervisade dem på sabbaten. 32 Och de var överväldigade vid hans undervisning, för med auktoritet var hans ord.

33 Och i synagogan fanns en man som hade en oren demons ande, och han skrek högt med väldig röst: 34 ”Va!* Vad mellan oss och dig, Jesus nazaré? Har du kommit för att förgöra oss? Jag känner dig, vem du är: Guds Helige!” 35 Och då näpste honom Jesus och sade: ”Var tilltäppt och kom ut från honom!” Och då slängde honom demonen i mitten och kom ut från honom utan att skada honom. 36 Och det kom bestörtning över alla, och de samtalade med varandra och sade: ”Vad är detta ord? För med auktoritet och makt beordrar han de orena andarna, och de kommer ut.” 37 Och det gick ut ett eko om honom till varje plats i trakten runt omkring.

Jesus botar Petrus svärmor

38 Och han stod upp från synagogan och gick in till Simons hus. Men Simons svärmor var ansatt av väldig feber, och de frågade honom om henne. 39 Och han stod där över henne och näpste febern, och den lämnade henne. Och genast stod hon upp och började betjäna dem.

40 Men när solen gick ner, kom allesammans som hade sjuka i olika åkommor och förde dem till honom. Och på var och en av dem lade han händerna och botade dem. 41 Och det kom även ut demoner från många, vrålande* och sägande att: ”Du är Guds Son!” Och han näpste och lät dem inte tala, eftersom de visste att han var Kristus.

42 Men när det blev dag, gick han ut och vandrade till en öde plats. Och skarorna sökte honom, och de kom fram till honom och höll honom tillbaka för att han inte skulle gå ifrån dem. 43 Men han sade till dem att: ”Även för de andra städerna måste jag evangelisera om Guds rike. För till detta är jag utsänd.” 44 Och han var och förkunnade i  Judeens* synagogor.

5

Den stora fiskfångsten

1 Och det hände sig, under det att skaran låg på honom och hörde Guds ord, att han då var stående vid Gennesarets sjö 2 och såg två båtar stående vid sjön. Men de som fiskade hade gått ifrån dem och sköljde näten. 3 Och han steg i en av båtarna, den som var Simons, och frågade honom om han från land kunde lägga ut lite. Och han satte sig, och från båten undervisade han skarorna.

4 Men när han hade slutat tala, sade han till Simon: ”Lägg ut på djupet och fira ner era nät till fångst.” 5 Och Simon svarade och sade: ”Mästare, genom hela natten har vi slitit och inget fått. Men på ditt ord ska jag fira ner näten.” 6 Och när de gjorde detta inneslöt de en stor mängd fiskar, och deras nät höll på att rivas sönder. 7 Och de gestikulerade åt medbröderna i den andra båten att komma och ta tag med dem, och de kom och fyllde båda båtarna så att de började sjunka.

8 Och när Simon Petrus såg det, föll han ner för Jesu knän och sade: ”Gå bort från mig! För jag är en syndig man, Herre.” 9 För bestörtning hade omslutit honom, och alla med honom, vid fiskfångsten som de tagit fast. 10 Och likaså även Jakob och Johannes, Zebedaios söner som var kompanjoner med Simon. Och till Simon sade Jesus: ”Frukta inte! Från nu ska du levandefånga människor.” 11 Och de styrde in båtarna till land, lämnade allt och följde honom.

Jesus renar en spetälsk

12 Och det hände sig under det att han var i en av städerna, och se: en man full av spetälska. Och när han såg Jesus, föll han ner på ansiktet och bönföll honom och sade: ”Herre, om du vill, kan du rena mig.” 13 Och han räckte ut handen och rörde vid honom och sade: ”Jag vill. Var renad!” Och direkt gick spetälskan bort från honom.

14 Och han instruerade honom att inte till någon säga det, utan: ”Gå bort och visa dig för prästen. Och frambär för din rening så som Mose har förordnat, till ett vittnesbörd för dem.” 15 Men desto mer gick ordet omkring om honom, och det kom samman stora skaror för att höra och bli botade från sina sjukdomar. 16 Men han brukade dra sig undan i ödemarkerna och be.

Jesus förlåter synder

17 Och det hände sig på en av dagarna att han* då var och undervisade, och där fanns sittande fariseer och laglärare som var komna från varje by i Galileen och Judeen och Jerusalem. Och Herrens kraft fanns för att han skulle hela.

18 Och se: män bärande på en bädd en människa som var förlamad. Och de sökte föra in honom och lägga [honom] framför honom. 19 Och när de inte fann vilken väg de skulle föra in honom för skarans skull steg de upp på hustaket, och genom teglen sänkte de ner honom med den lilla bädden i mitten framför Jesus. 20 Och han såg deras tro och sade: ”Människa, förlåtna dig är dina synder.”

21 Och då började de skriftlärda och fariseerna fundera och säga: ”Vem är den där som talar hädelser? Vem kan förlåta synder utom bara Gud?” 22 Men Jesus insåg deras funderingar, och han svarade och sade till dem: ”Vad är det ni funderar i era hjärtan? 23 Vad är lättare? Att säga: Förlåtna dig är dina synder, eller att säga: Res dig och vandra? 24 Men för att ni ska veta att Människosonen har auktoritet på jorden att förlåta synder”, sade han sedan till den förlamade: ”Till dig säger jag: Res dig och ta din lilla bädd och gå till ditt hus!” 25 Och genast stod han upp inför alla, tog det på vilket han legat och gick iväg till sitt hus, ärande Gud. 26 Och extas tog tag i allesammans, och de ärade Gud och fylldes av fruktan och sade att: ”Vi har sett en paradox idag!”

Jesus hos tullindrivare och syndare

27 Och efter detta gick han ut, och han skådade en tullindrivare vid namn Levi sittande vid tullhuset. Och han sade till honom: ”Följ mig!” 28 Och han lämnade allt, stod upp och följde honom.

29 Och Levi gjorde en stor mottagning för honom i sitt hus, och där fanns en stor skara av tullindrivare och andra som var med dem och låg till bords. 30 Och då muttrade fariseerna och deras skriftlärda mot hans lärjungar och sade: ”Varför är det med tullindrivarna och syndarna ni äter och dricker?” 31 Och Jesus svarade och sade till dem: ”Inte har de friska behov av läkare, utan de som har det illa. 32 Jag har inte kommit för att kalla rättfärdiga, utan syndare till sinnesändring.”

Jesus och fastan

33 Men de sade till honom: ”Johannes lärjungar fastar ofta och gör förböner, likaså även fariseernas. Men dina äter och dricker?” 34 Men Jesus sade till dem: ”Inte kan ni få bröllopssalens* söner, under det att brudgummen är hos dem, att fasta? 35 Men det ska komma dagar, och när brudgummen tas ifrån dem, då ska de fasta under de dagarna.”

36 Och han sade också en liknelse till dem, att: ”Ingen river en lapp från en ny mantel och sätter på en gammal mantel. Annars kommer han både att riva den nya och att den inte stämmer med den gamla, lappen från den nya.

37 Och ingen häller ungt vin i gamla läglar. Annars kommer det unga vinet att slita sönder läglarna, och det kommer att utgjutas och läglarna gå förlorade. 38 Nej, ungt vin ska i nya läglar hällas. 39 [Och] ingen som har druckit gammalt vill ha ungt, för han säger: Det gamla är ljuvt*.”

6

Jesus är sabbatens Herre

1 Och det hände sig på en sabbat* att han gick genom sädesfält, och hans lärjungar började rycka av och äta axen, gnuggande med händerna. 2 Men några av fariseerna sade: ”Varför gör ni det som inte är tillåtet på sabbaten?” 3 Och Jesus svarade till dem och sade: ”Har ni heller inte läst detta som David gjorde när han blev hungrig, han och de [som var] med honom? 4 [Hur*] han gick in i Guds hus, och framsättningens bröd tog han och åt och gav till dem som var med honom, dessa som det inte är tillåtet att äta utom bara för prästerna.” 5 Och han sade till dem: ”Människosonen är Herre över sabbaten.”

6 Och det hände sig på en annan sabbat att han gick in i synagogan och undervisade, och det fanns en man där och hans högra hand var skrumpen. 7 Och noga vaktade de skriftlärda och fariseerna på honom, om han botar på sabbaten, för att finna ett sätt att anklaga honom.

8 Men han förstod deras funderingar, och sade till mannen som hade den skrumpna handen: ”Res dig och stå i mitten.” Och han stod upp och stod där. 9 Och Jesus sade till dem: ”Jag frågar er om det är tillåtet på sabbaten att göra gott, eller att göra illa? Att frälsa en själ, eller att förgöra?” 10 Och han såg sig omkring på dem alla, och sade till honom: ”Räck ut din hand.” Och han gjorde så, och hans hand blev återställd.

11 Men de fylldes av vansinne och började tala igenom med varandra vad de kunde göra med Jesus.

Jesus utser de tolv

12 Och det hände sig under dessa dagar att han gick ut till berget för att be. Och han var natten igenom i bönen till Gud. 13 Och när det blev dag, ropade han till sig sina lärjungar och utvalde från dem tolv som han också benämnde apostlar: 14 Simon, som han också benämnde Petrus, och Andreas hans bror, och Jakob och Johannes och Filippos och Bartholomaios 15 och Mattheus och Thomas och Jakob Alfaios son och Simon som kallades zeloten, 16 och Judas Jakobs son och Judas Iskarioth, som blev förrädare.

JESU SLÄTTPREDIKAN (Kap 6:17–49)

Skaror samlas på slätten

17 Och han gick ner med dem och stod på en plan plats. Och där fanns en stor skara av hans lärjungar, och en stor mängd av folket från hela Judeen och Jerusalem och kusten vid Tyros och Sidon 18 som kom för att höra honom och bli helade från sina åkommor. Och de som var anfäktade av orena andar blev botade. 19 Och hela skaran sökte röra honom, för kraft från honom gick ut och helade alla.

Saligprisningar

20 Och han lyfte upp sina ögon till sina lärjungar och sade:

”Saliga de fattiga! För ert är Guds rike.

21 Saliga de som hungrar nu! För ni ska bli mättade.

Saliga de som gråter nu! För ni ska få skratta.

22 Saliga är ni när människorna hatar er, och när de skiljer ut er och kritiserar och kastar ut ert namn som ont för Människosonens skull. 23 Gläd er på den dagen och skutta, för se: er lön är stor i himlen. För på samma sätt gjorde deras fäder mot profeterna.

Verop

24 Men ve er rika! För ni har fått ut er tröst.

25 Ve er som är mättade nu! För ni ska få hungra.

Ve, ni som skrattar nu! För ni ska få sörja och gråta.

26 Ve när alla människorna talar väl om er! För på samma sätt gjorde deras fäder mot de falska profeterna.

Älska era fiender

27 Men till er som lyssnar säger jag: Älska era fiender. Gör väl mot dem som hatar er. 28 Välsigna dem som förbannar er. Be för dem som okvädar er. 29 Mot den som slår dig på kinden ska du hålla fram även den andra. Och från den som tar din mantel ska du inte hindra även tunikan. 30 Åt var och en som ber dig ska du ge. Och från den som tar det som är ditt ska du inte avkräva det.

31 Och så som ni vill att människorna ska göra mot er, gör mot dem likadant. 32 Och om ni älskar dem som älskar er, vilket tack blir* det för er? För även syndarna älskar dem som älskar dem. 33 Och om ni [då*] gör gott mot dem som gör gott mot er, vilket tack blir det för er? Även syndarna gör detsamma. 34 Och om ni lånar ut till dem från vilka ni hoppas få, vilket tack [blir det] för er? Även syndare lånar ut till syndare för att erhålla lika.

35 Nej, älska era fiender och gör gott och låna ut utan att hoppas få tillbaka. Och er lön ska bli stor, och ni ska bli den Högstes söner, för han är snäll mot de otacksamma och onda. 36 Var medlidande, så som [också] er Far är medlidande.

Flisan och bjälken

37 Och döm inte, och ni blir aldrig dömda. Och fäll inte, och ni blir aldrig fällda. Frige, och ni ska bli frigivna. 38 Ge, och det ska ges till er. Ett bra mått, packat, skakat, överrinnande ska man ge i er famn. För med det mått ni mäter med ska det mätas tillbaka till er.”

39 Och han sade också en liknelse till dem: ”Inte kan väl en blind vägleda en blind? Kommer inte båda att falla i gropen? 40 En lärjunge är inte över läraren. Men förfärdigad blir var och en som sin lärare.

41 Men varför ser du flisan i din broders öga, men bjälken i ditt eget öga beaktar du inte? 42 Hur kan du säga till din broder: Broder, låt mig kasta ut flisan i ditt öga, när du själv i ditt öga inte ser bjälken? Hycklare, kasta först ut bjälken ur ditt öga. Och då ska du se flisan i din broders öga bra för att kasta ut den.

Av frukten känns trädet

43 För det finns inget gott träd som gör rutten frukt, och åter inget ruttet träd som gör god frukt. 44 För varje träd känns från sin egen frukt. För det är inte från törnen man plockar ihop fikon, eller från en törnbuske man bärgar druvor. 45 Den goda människan bär ur hjärtats goda skattgömma fram det goda, och den onda bär ur det onda fram det onda. För av hjärtats överflöd talar hans mun.

De två husbyggarna

46 Men varför kallar ni mig: Herre, Herre, och gör inte det jag säger? 47 Var och en som kommer till mig och hör mina ord och gör dem, jag ska visa er vem han är lik. 48 Han är lik en människa som byggde ett hus, som skyfflade och fördjupade och lade en grund på klippan. Och när en översvämning kom, bröt floden fram mot det huset. Och den mäktade inte att skaka det, eftersom det var väl byggt*.

49 Men den som hör och inte gör är lik en människa som byggde ett hus på jorden, utan grund. Mot det bröt floden fram, och direkt föll det samman, och det husets ras blev stort.”

7

En centurions tro

1 Då han nu hade uppfyllt alla sina ord i folkets öron, gick han in i Kafarnaum. 2 Men en centurions fasttjänare hade det illa och var på väg att avlida, och han var hedrad hos honom. 3 Och när han hörde om Jesus, sände han till honom några av judarnas äldste och frågade honom om han kunde komma och genomfrälsa hans fasttjänare. 4 Och de kom fram till Jesus och vädjade till honom ivrigt och sade att: ”Han är värd att du ska skaffa honom detta. 5 För han älskar vårt folkslag, och synagogan har han själv byggt åt oss.”

6 Och Jesus gick med dem. Men redan när han var inte långt från huset, skickade centurionen vänner och sade till honom: ”Herre, besvära dig inte. För jag är inte förtjänt att du går in under mitt tak. 7 Därför ansåg jag mig inte heller värdig att komma till dig. Men säg till med ett ord och min gosse blir helad. 8 För även jag är en människa inordnad under auktoritet och har under mig soldater, och jag säger till den: Gå, och han går, och till en annan: Kom, och han kommer, och till min fasttjänare: Gör detta, och han gör det.”

9 Och när Jesus hörde detta blev han förundrad över honom, och han vände sig till skaran som följde honom och sade: ”Jag säger er: Inte ens i Israel har jag funnit en så stor tro.” 10 Och när de utskickade återvände till huset, fann de fasttjänaren frisk.

Jesus uppväcker en änkas son

11 Och det hände sig nästa dag att han gick till en stad som kallas Nain, och med honom gick hans lärjungar och en stor skara. 12 Men när han närmade sig stadens port, och se: det bars ut en som hade dött, en enfödd son till sin mor, och hon var änka. Och en avsevärd skara från staden var med henne.

13 Och när Herren såg henne, kände han innerligt med henne och sade till henne: ”Gråt inte.” 14 Och han gick fram och rörde vid båren. Och de som bar stannade, och han sade: ”Yngling, dig säger jag: Res dig!” 15 Och då satte sig den döde upp och började tala. Och han gav honom åt hans mor.

16 Men fruktan tog tag i alla, och de ärade Gud och sade att: ”En stor profet har rest sig bland oss!”, och att: ”Gud har besökt sitt folk.” 17 Och ut gick detta ord i hela Judeen om honom, och i hela trakten runt omkring.

Jesus svarar Johannes Döparen

18 Och för Johannes berättade hans lärjungar om allt detta. Och han kallade till sig två av sina lärjungar, och Johannes 19 skickade bud till Herren och sade: ”Är du den som kommer? Eller är det en annan vi ska vänta oss?” 20 Och framkomna till honom sade männen: ”Johannes Döparen har sänt oss till dig och säger: Är du den som kommer? Eller är det en annan vi ska vänta oss?”

21 Vid den stunden botade han många från åkommor och gissel och onda andar, och åt många blinda skänkte han att se. 22 Och han svarade och sade till dem: ”Gå och berätta för Johannes det ni har sett och hört: Blinda ser igen. Lama vandrar. Spetälska renas och döva hör. Döda uppväcks. Fattiga evangeliseras. 23 Och salig är den som inte blir skandaliserad av mig.”

Jesus vittnar om Johannes

24 Men när Johannes änglar hade gått iväg, började han säga till skarorna om Johannes: ”Vad gick ni ut i ödemarken för att skåda?* Ett vassrör som skakas av vind? 25 Nej, vad gick ni ut för att se? En man ekiperad i mjuka kläder? Se, de som är i härlig klädnad och fest finns i kungapalatsen. 26 Nej, vad gick ni ut för att se? En profet? Ja, jag säger er: och mycket mer än en profet. 27 *Det är denne om vilken det är skrivet:

Se, jag sänder min ängel framför ditt ansikte.

Han ska preparera din väg framför dig.

28 Jag säger er: Bland dem som fötts av kvinnor finns ingen större än Johannes. Men den mindre i Guds rike är större än han.”

29 Och allt folket som lyssnade, även tullindrivarna, förklarade Gud rättfärdig och döptes med Johannes dop. 30 Men fariseerna och de laglärda avvisade Guds plan för sig själva och döptes inte av honom.

31 ”Vid vad ska jag då likna människorna i detta släkte? Och vad är de lika? 32 De är lika barn på torget som sitter och ropar till varandra, som det heter: Vi flöjtade för er, och ni dansade inte. Vi sjöng sorgesång, och ni grät inte. 33 För Johannes Döparen har kommit, och han äter inte bröd eller dricker vin, och ni säger: En demon har han. 34 Människosonen har kommit, och han äter och dricker, och ni säger: Se människan, frossare och vindrinkare, vän till tullindrivare och syndare! 35 Och Visheten har förklarats rättfärdig av alla sina barn.”

Synderskan som smorde Jesu fötter

36 Och sedan frågade honom en av fariseerna om han kunde äta med honom. Och han gick in i fariséns hus och lutade sig till bords. 37 Och se: en kvinna som fanns i staden, en syndig. Och när hon insåg att han ligger till bords i fariséns hus, fick hon fram en alabasterflaska med balsam 38 och ställde sig bakom vid hans fötter, och gråtande började hon med tårarna väta hans fötter. Och med sitt huvudhår torkade hon, och hon kysste ömt hans fötter och smorde in med balsam. 39 Men när farisén som hade bjudit in honom såg det, talade han inom sig och sade: ”Om den där var profet, hade han vetat vem och hurdan kvinnan är som rör vid honom. Att hon är syndig.”

40 Och Jesus svarade och sade till honom: ”Simon, jag har något att säga till dig.” Och han: ”Lärare, säg det”, säger han. 41 ”Två var skuldsatta till en utlånare. Den ene var skyldig femhundra denarer och den andre femtio. 42 När de inte hade att betala, efterskänkte han för båda. Vem av dem kommer nu att älska honom mer?” 43 Simon svarade och sade: ”Jag antar att det är den för vilken mer blev efterskänkt.” Och han sade till honom: ”Riktigt dömt.”

44 Och han vände sig till kvinnan, och till Simon sade han: ”Ser du denna kvinna? Jag kom in i ditt hus. Vatten på fötterna gav du mig inte. Men hon har med tårarna vätt mina fötter och torkat med sitt hår. 45 Kyss gav du mig inte. Men hon har, från det att jag kom in, inte upphört att ömt kyssa mina fötter. 46 Med olja smorde du inte in mitt huvud. Men hon har med balsam smort in mina fötter. 47 Tack vare det säger jag dig: Förlåtna är hennes många synder. För hon har älskat mycket. Men den för vilken lite blir förlåtet älskar lite.”

48 Och han sade till henne: ”Förlåtna är dina synder.” 49 Och då började de som låg till bords med honom säga inom sig: ”Vem är denne som till och med förlåter synder?” 50 Men han sade till kvinnan: ”Din tro har frälst dig. Gå i frid.”

8

Kvinnorna som följde Jesus

1 Och det hände sig under det följande att han då reste genom varje stad och by och förkunnade och evangeliserade om Guds rike. Och de tolv var med honom, 2 även några kvinnor som var botade från onda andar och sjukdomar: Maria som kallades Magdalén, från vilken sju demoner hade kommit ut, 3 och Johanna, hustru till Kuzas som var förman hos Herodes, och Susanna och många andra som betjänade dem* utifrån det som var deras.

Liknelsen om såningsmannen

4 Men när det kom samman en stor skara, samt de som i stad efter stad gick till honom, sade han genom en liknelse: 5 ”Ut gick såningsmannen för att så sitt utsäde. Och under det att han sådde, föll en del vid vägen och trampades ner, och himlens fåglar åt upp det. 6 Och annat föll ner på klippan, och uppvuxet vissnade det, eftersom det inte hade fukt. 7 Och annat föll mitt bland törnena, och törnena växte upp tillsammans och förkvävde det. 8 Och annat föll i den goda jorden, och uppvuxet gjorde det gröda hundrafaldigt.” Sedan han sagt detta, ropade han: ”Den som har öron att höra med ska höra!”

Liknelsens innebörd

9 Och sedan frågade honom hans lärjungar vad denna liknelse kunde vara. 10 *Men han sade: ”Åt er är givet att känna Guds rikes mysterier. Men för de övriga är det i liknelser, för att de ska se och inte se, och höra och inte förstå.

11 Men detta är liknelsen: Utsädet är Guds ord. 12 Och de vid vägen är de som hör, sedan kommer djävulen och tar bort ordet från deras hjärta, så att de inte kommer till tro och blir frälsta. 13 Och de på klippan är de som när de hör med glädje välkomnar ordet, och dessa har ingen rot: för en tid tror de, och i prövningens tid avlägsnar de sig. 14 Och det som föll bland törnena, dessa är de som hör, och av bekymmer och rikedom och tillvarons njutningar kvävs de ihop medan de går och bär inte mogen frukt. 15 Men det i den goda jorden, dessa är de som med fint och gott hjärta hör ordet och håller fast och bär frukt i uthållighet.

16 Och ingen tänder en lampa och övertäcker den med ett kärl, eller sätter under en bädd. Nej, på lampstället sätter man den, så att de som kommer in ser ljuset. 17 För det finns inget dolt som inte ska bli uppenbart, och inget förborgat som aldrig ska bli känt och komma till det uppenbara. 18 Se därför upp hur ni lyssnar. För den som har, åt honom ska det ges. Och den som inte har, även det han tänker sig ha ska tas ifrån honom.”

Jesu mor och bröder

19 Och dit till honom kom hans mor och bröder*, och de kunde inte sammanträffa med honom för skarans skull. 20 Och det berättades för honom: ”Din mor och dina bröder står utanför och vill se dig.” 21 Men han svarade och sade till dem: ”Min mor och mina bröder? Det är dessa som hör och gör Guds ord.”

Jesus stillar stormen

22 Och det hände sig på en av dagarna att han då steg i en båt med sina lärjungar och sade till dem: ”Låt oss fara över till andra sidan sjön.” Och de lade ut. 23 Men medan de seglade, somnade han ifrån.

Och det kom ner en storm med vind över sjön, och de började helt uppfyllas och vara i fara. 24 Och de kom fram och väckte honom och sade: ”Mästare, Mästare! Vi går förlorade!” Och väckt näpste han vinden och vattnets vågsvall, och de slutade och det blev ett lugn. 25 Och han sade till dem: ”Var är er tro?” Och de fruktade och var förundrade och sade till varandra: ”Vem är då denne? För även vindarna och vattnet beordrar han, och de hörsammar honom!”

Jesus botar en demoniserad

26 Och de seglade ner till gerasenernas* trakt, som är mittemot Galileen. 27 Men när han gick ur i land, mötte honom en man från staden som hade demoner. Och avsevärd tid hade han inte iklätt sig mantel, och han höll inte till i ett hus utan bland* gravarna. 28 Och när han såg Jesus skrek han högt och föll ner för honom, och med väldig röst sade han: ”Vad mellan mig och dig, Jesus, Gud den Högstes Son? Jag bönfaller dig, plåga mig inte!”

29 Han hade nämligen instruerat den orena anden att komma ut ur mannen. För under långa tider hade den ryckt honom med sig, och han hade blivit hopbuntad med kedjor och fotbojor och vaktad, och rivit sönder bojorna och drivits av demonen ut i ödemarkerna. 30 Men nu frågade honom Jesus: ”Vad är ditt namn?” Och han sade: ”Legion.” För det hade farit in många demoner i honom. 31 Och de vädjade till honom att han inte skulle beordra dem att fara bort till avgrunden.

32 Men det fanns där en skock med åtskilliga svin som vallades på berget, och de vädjade till honom att tillåta dem att fara in i dessa. Och han tillät dem. 33 Och ut kom demonerna ur mannen och for in i svinen, och skocken stormade ner från branten i sjön och förkvävdes.

34 Men när de som vallade såg det som hade hänt, flydde de och berättade i staden och på fälten. 35 Och man gick ut för att se det som hade hänt. Och de kom till Jesus och fann mannen från vilken demonerna kommit ut sitta påklädd och sansad vid Jesu fötter, och de fruktade. 36 Och de som hade sett berättade för dem hur han som varit demoniserad blev frälst. 37 Och då frågade honom hela mängden från gerasenernas trakt där omkring om han kunde gå bort från dem, för av stark fruktan var de ansatta. Och han steg i båten och återvände.

38 Men då bönföll honom mannen från vilken demonerna hade kommit ut om att få vara med honom. Men han släppte iväg honom och sade: 39 ”Återvänd till ditt hus och skildra vad Gud har gjort för dig.” Och han gick iväg, och över hela staden förkunnade han vad Jesus hade gjort för honom.

Jairos dotter och den blödande kvinnan

40 Men vid det att Jesus återvände välkomnade honom skaran, för alla var i förväntan på honom. 41 Och se: det kom en man vars namn var Jairos, och denne var ledare för synagogan. Och han föll ner vid Jesu fötter och vädjade till honom att komma till hans hus. 42 För han hade en enfödd dotter, ungefär tolv år, och hon höll på att dö.

Men under det att han begav sig, höll skarorna på att kväva ihop honom. 43 Och en kvinna som hade varit i blodflöde sedan tolv år, som [hos läkare hade gjort slut på alla tillgångarna och*] inte av någon mäktat bli botad, 44 kom fram bakifrån och rörde vid hörntofsen på hans mantel. Och genast stannade hennes blodflöde.

45 Och Jesus sade: ”Vem var det som rörde mig?” När alla nekade sade Petrus*: ”Mästare, skarorna ansätter dig och pressar sig på.” 46 Men Jesus sade: ”Någon rörde mig. För jag kände kraft som gått ut från mig.” 47 Och när kvinnan såg att hon inte undgått upptäckt, kom hon darrande fram. Och hon föll ner för honom, och av vilken orsak hon hade rört honom berättade hon inför allt folket, och hur hon blivit helad genast. 48 Och han sade till henne: ”Dotter, din tro har frälst dig. Gå i frid.”

49 Medan han ännu talar, kommer en från synagogföreståndaren och säger att: ”Din dotter har dött. Besvära inte Läraren mer.” 50 Men Jesus hörde det och svarade honom: ”Frukta inte! Bara tro, och hon ska bli frälst.” 51 Och kommen till huset lät han ingen gå in med honom utom Petrus och Johannes och Jakob, och flickans far och mor. 52 Och alla grät och slog sig själva över henne. Men han sade: ”Gråt inte. För hon har inte dött, utan sover.” 53 Och de skrattade åt honom, då de visste att hon dött.

54 Men han grep hennes hand och ropade och sade: ”Flicka, res dig!” 55 Och hennes ande vände om, och hon stod genast upp. Och han förordnade för henne att ges något att äta. 56 Och hennes föräldrar var utom sig. Men han instruerade dem att inte till någon säga det som hade hänt.

9

Jesus sänder ut de tolv

1 Och han sammankallade de tolv och gav dem makt och auktoritet över alla demonerna och att bota åkommor. 2 Och han sände ut dem att förkunna Guds rike och hela [de sjuka*], 3 och sade till dem: ”Ta inget för vägen, var*ken stav eller väska eller bröd eller silver eller två tunikor [var] att ha. 4 Och i det hus där ni går in, där ska ni bli kvar och därifrån gå ut. 5 Och de som inte välkomnar er: gå ut från den staden, och dammet från era fötter ska ni skaka av till ett vittnesbörd mot dem.”

6 Och de gick ut och började gå genom byarna och evangelisera och bota överallt. 7 Men Herodes tetrarken hörde om allt som hände. Och han var djupt villrådig, eftersom det sades av några att Johannes blivit uppväckt från de döda, 8 men av några att Elia hade visat sig, och av andra att en profet, en av de urtida, hade uppstått. 9 Och Herodes sade: ”Johannes halshögg jag. Men vem är denne om vilken jag hör sådant?” Och han sökte få se honom.

Jesus mättar femtusen

10 Och apostlarna återvände och skildrade för honom vad de hade gjort. Och han tog med dem och drog sig undan enskilt till en stad som kallas Bethsaida. 11 Men skarorna fick veta och följde honom. Och han välkomnade dem och talade till dem om Guds rike, och dem som hade behov av läkedom helade han.

12 Men dagen började vika, och de tolv kom fram och sade till honom: ”Släpp iväg skaran, så att de går till byarna och gårdarna runt omkring och gästar och finner proviant. För här är vi på en öde plats.” 13 Men han sade till dem: ”Ge dem ni att äta.” Men de sade: ”Vi har inte mer än fem bröd och två fiskar. Om väl inte vi ska gå och köpa matämnen för allt detta folk?” 14 För det var ungefär femtusen män.

Men han sade till sina lärjungar: ”Få dem att luta sig till bords i matlag. [Ungefär*] femtio var.” 15 Och de gjorde så, och fick allesammans att luta sig till bords. 16 Och han tog de fem bröden och de två fiskarna, såg upp mot himlen och välsignade dem. Och han bröt och började ge åt lärjungarna för att sätta fram åt skaran. 17 Och alla åt och blev mätta, och det som blev över för dem av bitar togs upp, tolv korgar.

Petrus bekännelse

18 Och det hände sig, under det att han var och bad ensam, att lärjungarna var med honom. Och han frågade dem och sade: ”Vem säger skarorna att jag är?” 19 Och de svarade och sade: ”Johannes Döparen. Men andra Elia, och andra att en profet, en av de urtida, har uppstått.”

20 Och han sade till dem: ”Och ni? Vem säger ni att jag är?” Och Petrus svarade och sade: ”Guds Kristus.” 21 Men han näpste dem och instruerade att inte till någon säga detta.

22 Och han sade att: ”Människosonen måste lida mycket, och bli förkastad av de äldste och översteprästerna och de skriftlärda och bli dödad. Och den tredje dagen uppväckt.”

Att följa Jesus

23 Och han sade till alla: ”Om någon vill komma efter mig, ska han förneka sig själv och ta upp sitt kors varje dag och följa mig. 24 För den som vill frälsa sin själ ska förlora den. Men den som förlorar sin själ för min skull, denne ska frälsa den. 25 För vad nytta får en människa som vinner hela världen men förlorar eller mister sig själv? 26 För den som skäms för mig och mina ord, denne ska Människosonen skämmas för när han kommer i sin och Faderns och de heliga änglarnas härlighet. 27 Men jag säger er sannerligen: Det finns några av dem som står här som alls inte ska smaka döden förrän de fått se Guds rike.”

Jesus visar sin härlighet

28 Och det hände sig efter dessa ord, ungefär åtta dagar, att han [då] tog med Petrus och Johannes och Jakob och steg upp till berget för att be. 29 Och då blev, under det att han bad, hans ansiktes skepnad en annan och hans klädnad framblixtrande vit. 30 Och se: två män samtalade med honom. De var Mose och Elia, 31 som visade sig i härlighet och talade om hans uttåg som han skulle uppfylla i Jerusalem.

32 Men Petrus och de som var med honom var tyngda av sömn. Men när de hade vaknat upp*, såg de hans härlighet och de två männen som stod med honom. 33 Och det hände sig, under det att de skildes från honom, att Petrus sade till Jesus: ”Mästare, det är fint att vi är här. Och låt oss göra tre hyddor: en åt dig och en åt Mose och en åt Elia”, utan att veta vad han säger. 34 Men medan han sade detta kom ett moln och överskuggade dem, och de fruktade under det att de kom in i molnet. 35 Och en röst kom ur molnet och sade: ”Denne är min Son, den Utvalde*. Lyssna till honom!” 36 Och vid det att rösten kom befanns Jesus ensam.

Och de teg, och inte för någon berättade de under de dagarna något av vad de hade sett.

Jesus botar en gosse med oren ande

37 Och det hände sig nästa dag, när de kom ner från berget, att där mötte honom en stor skara. 38 Och se, en man från skaran ropade och sade: ”Lärare! Jag bönfaller dig att se till min son. För han är min enfödde, 39 och se: en ande tar honom. Och plötsligt skriker den och ruskar honom med fradga, och det är knappt att den drar bort från honom, den knäcker honom. 40 Och jag bönföll dina lärjungar att de skulle driva ut den, och de kunde inte.”

41 Och Jesus svarade och sade: ”O otroende och förvridna släkte, hur länge ska jag vara hos er och stå ut med er? För fram hit din son.” 42 Men medan han ännu kom, slet demonen omkull honom och ruskade om. Men Jesus näpste den orena anden och helade gossen och gav honom tillbaka till hans far. 43 Och alla var överväldigade vid Guds storhet.

Jesus talar igen om sin död

Men när alla var förundrade över allt som han gjorde, sade han till sina lärjungar: 44 ”Sätt ni i era öron dessa ord. För Människosonen kommer att utlämnas i människors händer.” 45 Men de förstod inte detta ord, och det var beslöjat för dem så att de inte uppfattade det. Och de fruktade för att fråga honom om detta ord.

Vem är störst?

46 Men det kom in en fundering bland dem, vem som kunde vara störst av dem. 47 Men Jesus förstod funderingen i deras hjärta, och han tog tag i ett barn och ställde det bredvid sig 48 och sade till dem: ”Den som välkomnar detta barn i mitt namn välkomnar mig. Och den som välkomnar mig, välkomnar honom som har sänt mig. För den som är mindre bland er alla, denne är stor.”

49 Men Johannes svarade och sade: ”Mästare, vi såg en som i ditt namn drev ut demoner. Och vi började hindra honom, eftersom han inte följer tillsammans med oss.” 50 Men Jesus sade till honom: ”Hindra inte. För den som inte är emot er, är för er.”

En samarisk by avvisar Jesus

51 Och det hände sig, vid det att dagarna för hans upptagande helt uppfylldes, att han då stärkte ansiktet för att gå till Jerusalem. 52 Och han sände ut änglar framför sitt ansikte, och de gick och kom in i en by med samarier för att förbereda för honom. 53 Och de välkomnade honom inte, eftersom hans ansikte var vandrande mot Jerusalem.

54 *Men när lärjungarna Jakob och Johannes såg det, sade de: ”Herre, vill du vi ska säga att eld ska komma ner från himlen och förtära dem*?” 55 Men han vände sig och näpste dem. * 56 Och de gick till en annan by.

Lärjungaskapets kostnad

57 Och medan de vandrade på vägen, sade någon till honom: ”Jag ska följa dig vart du än går iväg.” 58 Och då sade honom Jesus: ”Rävarna har lyor och himlens fåglar bon. Men Människosonen har ingenstans han lutar huvudet.”

59 Och han sade till en annan: ”Följ mig!” Men han sade: ”[Herre], tillåt mig att först gå bort och begrava min far.” * 60 Men han sade till honom: ”Låt de döda begrava sina egna döda. Men gå du iväg och proklamera Guds rike.”

61 Och även en annan sade: ”Jag ska följa dig, Herre. Men först, tillåt mig att ta farväl av dem i mitt hus.” 62 Och Jesus sade [till honom*]: ”Ingen som har satt handen till plogen och sedan ser bakåt är välägnad för Guds rike.”

10

Jesus sänder ut de sjuttiotvå

1 Och efter detta utpekade Herren sjuttio[två*] andra och sände ut dem två och två framför sitt ansikte till varje stad och plats dit han själv skulle komma. 2 Och han sade till dem: ”Skörden är stor, men arbetarna få. Bönfall därför skördens Herre att han driver ut arbetare till sin skörd. 3 Bege er! Se, jag sänder er som lamm mitt bland vargar. 4 Bär inte börs, inte väska, inte sandaler. Och ingen längs vägen ska ni hälsa på.

5 Och i det hus där ni kommer in, säg först: Frid åt detta hus! 6 Och om där finns en fridens son, ska er frid vila över honom. Men annars ska den vända tillbaka över er. 7 Och i samma hus ska ni bli kvar och äta och dricka det ni får från dem, för arbetaren är värd sin lön. Gå inte vidare från hus till hus. 8 Och i den stad där ni kommer in och man välkomnar er, ät det som sätts fram åt er. 9 Och bota de sjuka i den och säg till dem: Nära inpå er är nu Guds rike.

10 Men i den stad i vilken ni kommer in och man inte välkomnar er, gå ut på dess gator och säg: 11 Även dammet som har anslutit sig till oss från er stad på fötterna torkar vi bort till er. Men detta ska ni veta, att nära är nu Guds rike. 12 Jag säger er att för Sodom ska det på den dagen bli uthärdligare än för den staden.

Jesu verop över städer

13 Ve dig, Korazin! Ve dig, Bethsaida! För om det var i Tyros och Sidon de hade skett, kraftgärningarna som skett i er, hade de sedan länge suttit i säck och aska och ändrat sinne. 14 Men för Tyros och Sidon ska det bli uthärdligare vid domen än för er. 15 Och du, Kafarnaum, inte ska du till himlen bli upphöjd? Till Hades ska du gå ner. 16 Den som lyssnar till er lyssnar till mig, och den som avvisar er avvisar mig. Och den som avvisar mig, avvisar honom som har sänt mig.”

De sjuttiotvå återvänder glada

17 Och de sjuttio[två] återvände med glädje och sade: ”Herre, även demonerna underordnar sig oss i ditt namn!” 18 Och han sade till dem: ”Jag skådade Satan som en blixt falla från himlen. 19 Se, jag har gett er auktoriteten att trampa ovanpå ormar och skorpioner och på all fiendens makt, och ingenting ska alls skada er. 20 Men gläd er inte i detta att andarna underordnar sig er. Utan gläd er att era namn är inskrivna i himlarna.”

21 I samma stund jublade han i den heliga Anden och sade: ”Jag erkänner dig Far, himlens och jordens Herre, att du har förborgat detta för visa och förståndiga och uppenbarat det för småbarn. Ja Far, för så blev det välbehag inför dig. 22 Allt har överlämnats till mig av min Far. Och ingen vet vem Sonen är utom Fadern, och vem Fadern är utom Sonen och den för vilken Sonen önskar uppenbara det.”

23 Och han vände sig till lärjungarna enskilt och sade: ”Saliga de ögon som ser det ni ser! 24 För jag säger er att många profeter och kungar ville se det ni ser och fick inte se, och höra det ni hör och fick inte höra.”

Den barmhärtige samariern

25 Och se, en laglärd stod upp och prövade ut honom och sade: ”Lärare, vad ska jag ha gjort så att jag ärver eoniskt liv?” 26 Och han sade till honom: ”I lagen, vad är skrivet? Hur läser du?” 27 *Och han svarade och sade: ”Du ska älska Herren din Gud av hela ditt hjärta, och med hela din själ, och med hela din styrka, och med hela ditt vett. Och din nästa som dig själv.” 28 Och han sade till honom: ”Du svarade riktigt. Gör detta och du ska leva.”

29 Men han ville förklara sig själv rättfärdig och sade till Jesus: ”Och vem är min nästa?” 30 Jesus tog sig an det och sade: ”En man gick ner från Jerusalem till Jeriko. Och han råkade ut för rövare, som både klädde av honom och lade på slag och sedan gick iväg och lämnade honom halvdöd.

31 Men av ett sammanträffande gick en präst ner på den vägen. Och när han såg honom, gick han förbi mittemot. 32 Och likaså [kom* det] också en levit som kom ner till platsen. Och när han såg, gick han förbi mittemot.

33 Men en resande samarier kom ner till honom, och när han såg kände han innerligt. 34 Och han gick fram och band om hans sår och hällde på olja och vin. Och han satte upp honom på sitt eget riddjur och förde honom till ett värdshus och hade omsorg om honom. 35 Och på morgondagen kastade han fram och gav två denarer* till värdshusvärden och sade: Ha omsorg om honom. Och det som du spenderar mer ska jag, vid det att jag kommer tillbaka, betala dig. 36 Vem av dessa tre tänker du dig ha blivit en nästa för honom som föll bland rövarna?” 37 Och han sade: ”Den som gjorde barmhärtigheten med honom.” Och Jesus sade till honom: ”Gå och gör du likadant.”

Jesus hos Martha och Mariam

38 Och under det att de gick kom han in i en by, och en kvinna vid namn Martha välkomnade honom hos sig*. 39 Och denna hade en syster som kallades Mariam, [som] också satte sig intill vid Herrens fötter och hörde hans ord. 40 Men Martha var distraherad kring mycket betjäning, och hon stod framför och sade: ”Herre, bryr du dig inte att min syster har lämnat mig ensam att betjäna? Säg nu till henne att hon tar tag med mig.” 41 Men Herren svarade och sade till henne: ”Martha, Martha, du bekymrar dig och väsnas över mycket. 42 Men av ett* enda finns det behov. För Mariam har utvalt den goda delen, och den ska inte tas ifrån henne.”

11

Herrens bön

1 Och det hände sig vid det att han var på en plats och bad, att när han slutat sade en av hans lärjungar till honom: ”Herre, lär oss att be, så som också Johannes lärde sina lärjungar.” 2 Och han sade till dem: ”När ni ber, ska ni säga:

Far, helgas ska ditt namn.

Komma ska ditt rike.

3 Vårt tillkommande* bröd ge oss var dag.

4 Och förlåt oss våra synder,

för också själva förlåter vi

var och en som är skyldig oss.

Och för oss inte in i frestelse.”

Uthållig bön

5 Och han sade till dem: ”Vem av er skulle ha en vän och gå till honom vid midnatt och säga till honom: Min vän, låna mig tre bröd, 6 då nu en vän till mig har kommit hit från vägen till mig och jag har inget att sätta fram åt honom – 7 och denne skulle svara inifrån och säga: Skaffa mig inte besvär! Dörren är redan stängd, och mina barn är med mig i sängen. Jag kan inte stå upp och ge dig. 8 Jag säger er: Även om han inte kommer att ge honom och stå upp för att det är hans vän, kommer han just för hans oförskämdhet att resa sig och ge honom vad han behöver.

9 Och jag säger er: Be, och det ska ges er. Sök, och ni ska finna. Bulta, och det ska öppnas för er. 10 För var och en som ber får, och den som söker finner. Och för den som bultar [ska] det öppnas*.

11 Men hos vem av er som är far skulle sonen be om fisk, och* istället för fisk kommer han att ge honom en orm? 12 Eller också skulle han be om ägg, och han kommer att ge honom en skorpion? 13 Om nu ni som är onda vet att ge goda gåvor till era barn, hur mycket mer ska er Far från himlen ge helig Ande åt dem som ber honom?”

Jesus eller Beelzebul

14 Och han var och drev ut en demon, [och den var] stum. Och det hände sig, när demonen hade kommit ut, att den stumme talade och skarorna var förundrade. 15 Men några av dem sade: ”Det är med Beelzebul*, demonernas furste, han driver ut demonerna.” 16 Och andra sökte prövande ett tecken från himlen från honom.

17 Men han visste om deras tankebanor och sade till dem: ”Varje rike uppdelat mot sig självt blir ödelagt, och hus faller över hus. 18 Men om även Satan var uppdelad mot sig själv, hur ska hans rike bestå? För ni säger att det är med Beelzebul jag driver ut demonerna. 19 Men om jag med Beelzebul driver ut demonerna – era söner, med vem driver de ut? Därför blir de era domare. 20 Men om jag med Guds finger driver ut demonerna, då har Guds rike nått till er.

21 När den starke fullt beväpnad vaktar sin egen fålla* är det som är hans i fred. 22 Men då en som är starkare än honom kommer över och besegrar honom, tar han hans vapenrustning på vilken han förtröstade och delar ut hans byte. 23 Den som inte är med mig är mot mig, och den som inte samlar med mig skingrar.

En ond andes återkomst

24 När den orena anden kommer ut från människan, går den genom vattenlösa platser och söker ro och finner ingen. [Då] säger den: Jag ska återvända till mitt hus varifrån jag kom ut. 25 Och den kommer och finner det sopat och tillsnyggat. 26 Då går den och tar med sju andra andar ondare än sig själv, och de går in och bosätter sig där. Och då blir det sista för den människan värre än det första.”

27 Och det hände sig, vid det att han sade detta, att en kvinna ur skaran höjde sin röst och sade till honom: ”Saligt det moderliv som burit dig och de bröst som du diat!” 28 Men han sade: ”Snarare: saliga de som hör Guds ord och iakttar det.”

Jonas tecken

29 Men när skarorna fylkades började han säga: ”Detta släkte är ett ont släkte. Ett tecken söker det, och ett tecken ska inte ges det, utom Jonas tecken. 30 För så som Jona blev för nineviterna ett tecken, så ska också Människosonen vara för detta släkte.

31 Söderns drottning ska resa sig vid domen med männen av detta släkte och fördöma dem. För hon kom från jordens ändar för att höra Solomons vishet, och se: något större än Solomon är här. 32 Ninevitiska män ska uppstå vid domen med detta släkte och fördöma det. För de ändrade sinne vid Jonas förkunnelse, och se: något större än Jona är här.

Ögat är kroppens lampa

33 Ingen tänder en lampa och sätter i en källare [eller under skäppan**]. Nej, på lampstället, så att de som kommer in ser ljuset.

34 Kroppens lampa är ditt öga. När ditt öga är generöst* är också hela din kropp upplyst. Men då det är ont är också din kropp mörklagd. 35 Observera då så att inte ljuset i dig är mörker. 36 Om nu hela din kropp är upplyst och inte har någon del som är mörklagd blir hela upplyst, som när lampan med blixtrande sken upplyser dig.”

Jesu verop över fariseerna

37 Och vid det att han hade talat, frågar honom en farisé om att äta lunch hos honom. Och han gick in och lade sig till bords. 38 Men farisén såg och var förundrad att han inte först döpte sig före lunchen. 39 Men Herren sade till honom: ”Nu, ni fariseer: det yttre av bägaren och fatet renar ni, men ert inre är fullt av roffande och elakhet. 40 Vettlösa! Har inte han som gjort det yttre också gjort det inre? 41 Men det som finns där inne ska ni ge som allmosa, och se: allt är rent för er.

42 Men ve er, fariseer! För ni ger tionde av mynta och vinruta och varje köksväxt, och förbigår rättvisan och kärleken till Gud. Men detta borde ni göra och inte samtidigt försumma det andra.

43 Ve er, fariseer! För ni älskar förstaplatsen i synagogorna och hälsningarna på torgen. 44 Ve er! För ni är som de otydliga gravarna, och människorna som vandrar ovanpå vet inte om det.”

45 Men då svarar en av de laglärda och säger till honom: ”Lärare, när du säger detta skymfar du även oss.” 46 Men han sade: ”Även er laglärda, ve! För ni belastar människorna med svårburna bördor, och själva berör ni inte bördorna med ett av era fingrar.

47 Ve er! För ni bygger profeternas gravar, och era fäder dödade dem. 48 Alltså är ni vittnen och samtycker till era fäders gärningar. För de dödade dem och ni bygger.

49 Därför har också Guds vishet sagt: Jag ska sända till dem profeter och apostlar, och en del av dem ska de döda och förfölja, 50 för att blodet av alla profeterna som är utgjutet från världens grundläggning ska sökas från detta släkte, 51 från blodet av Abel ända till blodet av Zacharias, som förgjordes mellan altaret och huset. Ja, jag säger er: Det ska sökas från detta släkte.

52 Ve er, laglärda! För ni har tagit nyckeln till kunskapen. Själva har ni inte gått in, och dem som går in har ni hindrat.”

53 Och när han gick ut därifrån, började de skriftlärda och fariseerna förskräckligt sätta åt och utfråga honom om fler saker, 54 och de låg på lur för honom för att få fast något ur hans mun.

12

1 Under det att myriaderna av skaran hade församlats, så att de höll på att trampa ner varandra, började han säga till sina lärjungar först: ”Akta er för fariseernas surdeg, som är hyckleri. 2 Och inget ombeslöjat finns som inte ska uppenbaras, och inget dolt som inte ska bli känt. 3 Därför ska vad ni sagt i mörkret höras i ljuset, och det ni har talat i örat i kamrarna ska förkunnas på hustaken.

Frukta inte människor

4 Och jag säger till er, mina vänner: Frukta inte för dem som dödar kroppen och efter detta inte har något mer att göra. 5 Men jag ska visa er vem ni ska frukta: Frukta honom som efter dödandet har auktoritet att kasta i Gehenna. Ja, jag säger er: Denne ska ni frukta. 6 Säljs inte fem sparvar för två ass*? Och inte en enda av dem är glömd inför Gud. 7 Men även hårstråna på ert huvud är alla räknade. Frukta inte! Ni är viktigare än många sparvar.

8 Och jag säger er: Var och en som bekänner sig till mig inför människorna, honom ska också Människosonen bekänna sig till inför Guds änglar. 9 Men den som förnekar mig inför människorna ska bli förnekad inför Guds änglar. 10 Och var och en som kommer att säga ett ord mot Människosonen, det ska förlåtas honom. Men för den som kommer att häda mot den heliga Anden kommer det inte att förlåtas.

11 Men när man för in er inför synagogorna och myndigheterna och auktoriteterna, bekymra er inte för hur eller med vad ni ska försvara er eller vad ni ska säga. 12 För den heliga Anden ska lära er i samma stund det man måste säga.”

Liknelsen om den rike dåren

13 Men någon ur skaran sade till honom: ”Lärare, säg till min bror att dela arvet med mig.” 14 Men han sade till honom: ”Människa, vem har satt mig som domare eller skiljeman över er?” 15 Och han sade till dem: ”Se upp och vakta er för all girighet. För ens liv finns inte i att ha överflöd av det man har.”

16 Och han talade en liknelse till dem och sade: ”En rik människas mark hade burit god skörd. 17 Och han funderade inom sig och sade: Vad ska jag göra? För jag har ingenstans jag kan samla mina grödor. 18 Och han sade: Detta ska jag göra: Jag ska ta ner mina lador och bygga större. Och jag ska samla där allt vetet och mitt goda 19 och säga till min själ: Själ, du har mycket gott liggande för många år. Vila, ät, drick, fira!

20 Men Gud sade till honom: Vettlöse! Denna natt ska man avkräva din själ från dig. Och det du berett, vems blir det? 21 Så är den som sparar ihop åt sig själv och inte är rik gentemot Gud.”

Bekymra er inte

22 Och han sade till [sina] lärjungar: ”Därför säger jag er: Bekymra er inte för själen, vad ni ska äta, eller för kroppen, vad ni ska klä er i. 23 För själen är mer än födan och kroppen mer än klädseln.

24 Beakta korparna, att de inte sår eller skördar. De har inte kammare eller lada, och Gud ger dem näring. Hur mycket mer viktiga är ni än fåglarna? 25 Men vem av er kan, genom att bekymra sig, till sin ålder* lägga en aln*? 26 Om ni nu inte ens kan det minsta, varför bekymrar ni er för det övriga?

27 Beakta liljorna, hur de växer. De sliter inte eller spinner. Men jag säger er: Inte ens Solomon i all sin härlighet klädde sig som en av dessa. 28 Men om Gud så ekiperar gräset på åkern, som finns idag och imorgon kastas i en lerugn, hur mycket mer er, klentrogna? 29 Och ni, sök inte vad ni ska äta och vad ni ska dricka, och var inte exalterade. 30 För allt detta söker världens folkslag efter, och er Far vet att ni behöver detta. 31 Nej, sök hans rike och detta ska tillföras er. 32 Frukta inte, du lilla hjord! För er Far har behagat ge er riket.

33 Sälj det som är ert och ge allmosa. Gör er börsar som inte föråldras, en outtömlig skatt i himlarna, där ingen tjuv närmar sig eller mal fördärvar. 34 För där er skatt är, där kommer också ert hjärta att vara.

Inför Människosonens återkomst

35 *Era höfter ska vara ombältade och lamporna brinnande. 36 Och ni ska vara lika människor som väntar sin Herre när han ska bryta upp från bröllopsfesten, så att de när han kommer och bultar direkt kan öppna för honom. 37 Saliga de fasttjänare som Herren ska komma och finna vakna. Amen, jag säger er att han ska bälta om sig och låta dem luta sig till bords och själv komma fram och betjäna dem. 38 Om det så är vid andra, om så vid tredje nattväkten* han kommer och finner dem så, saliga är dessa! 39 Men det förstår ni att om hushärskaren visste vilken stund tjuven kommer, hade han inte* låtit det bli inbrott i hans hus. 40 Också ni ska vara beredda. För vid en stund ni inte tänker er kommer Människosonen.”

41 Men Petrus sade: ”Herre, är det till oss du säger denna liknelse, eller också till alla?” 42 Och Herren sade: ”Vem är då den trogne förvaltaren, den kloke som Herren ska sätta över sitt tjänstefolk för att i rätt tid ge sädesranson[en]? 43 Salig den fasttjänaren som hans Herre ska komma och finna görande så. 44 Sannerligen, jag säger er att över allt som är hans ska han sätta honom.

45 Men om den fasttjänaren säger i sitt hjärta: Min Herre dröjer med att komma, och han börjar slå gossarna och tjänsteflickorna och äta och dricka och berusa sig, 46 ska den fasttjänarens Herre komma på en dag som han inte väntar sig och i en stund som han inte vet om, och hugga honom itu och sätta hans del med de otroende.

47 Men den fasttjänaren som visste sin Herres vilja och inte har förberett eller gjort något för hans vilja, ska pryglas med många slag. 48 Men den som inte visste men har gjort något värt slag, ska pryglas med få. Och var och en åt vilken mycket getts, från honom ska mycket sökas. Och den åt vilken mycket överbringats, från honom ska man begära ännu mer.

Inte fred utan uppdelning

49 En eld har jag kommit för att kasta över jorden, och vad jag vill att den redan var tänd! 50 Men ett dop har jag att döpas med, och hur ansatt jag är tills det är fullbordat!

51 Tänker ni er att det är fred jag har kommit hit för att ge på jorden? Nej, säger jag er, utan snarare uppdelning. 52 För från nu ska fem i ett hus vara uppdelade, tre mot två och två mot tre. 53 *De ska delas upp far mot son och son mot far, mor mot dottern och dotter mot modern, svärmor mot sin sons brud och brud mot svärmodern.”

Tidens tecken

54 Och han sade också till skarorna: ”När ni ser moln[et*] gå upp i väster, säger ni direkt att ett regnväder kommer, och det blir så. 55 Och när ni ser sunnan blåsa säger ni att det blir hetta, och det blir det. 56 Hycklare, jordens och himlens ansikte förstår ni att avgöra. Men denna tid, hur kan ni inte förstå att avgöra den?

57 Och varför dömer ni inte också av er själva det som är rättfärdigt? 58 För när du beger dig med din motpart till en ledare, ge det en insats på vägen att bli kvitt med honom. Annars drar han ner dig inför domaren, och domaren ska överlämna dig till indrivaren och indrivaren kasta dig i fängelse. 59 Jag säger dig: Du kommer aldrig ut därifrån förrän du betalt även den sista leptonen*.”

13

Om ni inte ändrar sinne

1 Men några var där vid samma tid och berättade för honom om de galileer vilkas blod Pilatus hade blandat med deras offer. 2 Och han svarade och sade till dem: ”Tänker ni er att dessa galileer var mer syndare än alla de andra galileerna, eftersom de fick lida detta? 3 Nej, säger jag er. Men om ni inte ändrar sinne, ska ni alla likaså gå förlorade.

4 Eller dessa arton på vilka tornet i Siloam föll och dödade dem, tänker ni er att de var mer skyldiga än alla de andra människorna som bor i Jerusalem? 5 Nej, säger jag er. Men om ni inte ändrar sinne, ska ni alla på samma sätt gå förlorade.”

Liknelsen om fikonträdet

6 Och han sade denna liknelse: ”En hade ett fikonträd planterat i sin vingård. Och han kom och sökte frukt på det, och fann inte. 7 Och då sade han till vingårdsarbetaren: Se, det är nu* tre år som jag kommer och söker frukt på detta fikonträd och inte finner. Hugg [så] bort det! Varför ska det dessutom göra jorden obrukbar?

8 Men han svarar och säger till honom: Herre, låt det stå även detta år, tills jag har skyfflat runt om det och lagt gödsel, 9 om så det gör frukt till det kommande. Men om inte, ska du hugga bort det.”

Jesus botar en kvinna på sabbaten

10 Och han var och undervisade i en av synagogorna på sabbaten, 11 och se: en kvinna som haft en ande av sjukdom i arton år. Och hon var sammanböjd och kunde inte räta sig upp helt och hållet*. 12 Och Jesus såg henne och ropade till sig och sade till henne: ”Kvinna, du är frigiven från din sjukdom.” 13 Och han lade på henne händerna, och genast blev hon åter upprätad och ärade Gud.

14 Men då svarade synagogföreståndaren, indignerad att det var på sabbaten Jesus botade, och sade till skaran att: ”Sex dagar finns på vilka man bör arbeta. På dem kommer ni alltså och blir botade, och inte på sabbatsdagen.” 15 Men då svarade honom Herren och sade: ”Hycklare! Löser inte var och en av er på sabbaten sin oxe eller åsna från krubban och leder bort och vattnar? 16 Men denna som är Abrahams dotter, som Satan har bundit – se, arton år! – borde inte hon få bli löst från denna boja på sabbatsdagen?” 17 Och när han sade detta, skämdes alla hans motståndare. Och hela skaran gladde sig över allt det härliga som kom genom honom.

Liknelsen om senapskornet

18 Han sade nu: ”Vad är Guds rike likt? Och vid vad ska jag likna det? 19 Det är likt ett senapskorn, som en människa tog och satte i sin trädgård. Och det växte och blev till ett träd, och himlens fåglar satte bo i dess grenar.”

Liknelsen om surdegen

20 Och åter sade han: ”Vid vad ska jag likna Guds rike? 21 Det är likt en surdeg, som en kvinna tog och dolde [in] i tre seamått* mjöl tills det hela blev syrat.”

Den trånga porten

22 Och han gick genom städer och byar medan han undervisade och gjorde sin resa till Jerusalem. 23 Och då frågade någon honom: ”Herre, om det är få som blir frälsta?” Men han sade till dem: 24 ”Kämpa för att komma in genom den trånga dörren. Många, säger jag er, ska nämligen söka komma in och inte mäkta. 25 Från det att hushärskaren har rest sig och stängt till dörren, och ni börjar stå utanför och bulta på dörren och säga: Herre, öppna för oss! – då ska han svara och säga till er: Jag känner er inte. Varifrån är ni? 26 Då kommer ni att börja säga: Vi åt inför dig och drack, och på våra gator undervisade du. 27 *Och han ska tala och säga till er: Jag känner [er] inte. Varifrån är ni?* Avlägsna er från mig, alla utförare av orätt.

28 Där blir gråten och tändernas gnissel, när ni ser Abraham och Isaak och Jakob och alla profeterna i Guds rike, men ni kastas ut utanför. 29 Och de ska komma från öster och väster och från norr och söder och luta sig till bords i Guds rike. 30 Och se: det finns sista som ska bli första, och det finns första som ska bli sista.”

Jesu klagan över Jerusalem

31 I samma stund kom det fram några fariseer och sade till honom: ”Gå ut och vandra härifrån. För Herodes vill döda dig.” 32 Och han sade till dem: ”Gå och säg till den räven: Se, jag driver ut demoner och fullbordar helanden idag och imorgon, och den tredje dagen fullkomnas jag. 33 Men jag måste idag och imorgon och i övermorgon vandra. För det är inte godtagbart att en profet förgörs utanför Jerusalem.

34 Jerusalem, Jerusalem, som dödar profeterna och stenar dem som är sända till dig! Hur många gånger har jag velat församla dina barn, på samma sätt som en höna sin kycklingskara under vingarna! Och ni ville inte. 35 *Se, nu lämnas åt er ert hus. [Och] jag säger er: Ni ska alls inte se mig förrän [det ska komma när*] ni säger: Välsignad han som kommer i Herrens namn.”

14

Jesus som gäst hos en farisé

1 Och det hände sig, under det att han gick till huset hos en av de ledande fariseerna* på en sabbat för att äta bröd, att de då var och vaktade noga på honom. 2 Och se: en man som var vätskesvullen fanns framför honom. 3 Och Jesus svarade och sade till de laglärda och fariseerna, sägande: ”Är det tillåtet på sabbaten att bota eller inte?” 4 Men de höll sig stilla. Och han tog tag och helade honom och släppte iväg. 5 Och till dem sade han: ”Hos vem av er skulle en son* eller oxe falla i en brunn, och han drar inte direkt upp den på sabbatsdagen?” 6 Och de mäktade inte att svara tillbaka på detta.

7 Och han sade till de inbjudna en liknelse, när han tog fasta på hur de utvalde de främsta platserna, och sade till dem: 8 ”När du blir bjuden av någon till bröllopsfest, luta dig inte till bords på den främsta platsen. Annars kanske en mer hedrad än du är inbjuden av honom, 9 och då kommer den har som bjudit dig och honom och ska säga till dig: Ge plats åt denne. Och då ska du med skam börja hålla den sista platsen. 10 Nej, när du har blivit bjuden, gå och ligg till bords på den sista platsen, så att när den som bjudit dig kommer, han säger till dig: Min vän, gå fram högre upp. Då blir det för dig en ära inför alla som ligger till bords med dig. 11 För var och en som upphöjer sig själv ska bli ödmjukad, och den som ödmjukar sig själv ska bli upphöjd.”

12 Och han sade också till den som hade bjudit honom: ”När du gör en lunch eller festmåltid, ropa inte dit dina vänner eller dina syskon eller dina släktingar eller rika grannar, så att inte också de bjuder dig tillbaka och det blir din återgäld. 13 Nej, när du gör en mottagning, bjud fattiga, lemlästade, lama, blinda. 14 Och salig blir du, eftersom de inget har att återgälda dig med. För det ska återgäldas dig vid de rättfärdigas uppståndelse.”

Liknelsen om den stora måltiden

15 Och när en av de som låg till bords med honom hörde detta, sade han till honom: ”Salig den som ska äta bröd i Guds rike!” 16 Men han sade till honom: ”En man gjorde en stor festmåltid och bjöd många. 17 Och han sände ut sin fasttjänare vid stunden för måltiden för att säga till de inbjudna: Kom! För det är redan förberett.

18 Och de började en efter en alla undanbe sig. Den förste sade till honom: Jag har köpt en åker och har nödtvång att gå ut och se den. Jag tillfrågar dig: håll mig undanbedd. 19 Och en annan sade: Jag har köpt fem par oxar och går för att bepröva dem. Jag tillfrågar dig: håll mig undanbedd. 20 Och en annan sade: Jag har gift mig med en hustru och därför kan jag inte komma.

21 Och fasttjänaren kom fram och meddelade sin Herre detta. Då vredgades hushärskaren och sade till sin fasttjänare: Gå fort ut till stadens gator och stråk och för in de fattiga och lemlästade och blinda och lama hit. 22 Och fasttjänaren sade: Herre, det har skett som du beordrade, och ännu finns det plats. 23 Och Herren sade till fasttjänaren: Gå ut till vägarna och stängslen och nödga dem att komma in, så att mitt hus blir fullt. 24 För jag säger er att ingen av de män som var bjudna ska smaka av min festmåltid.”

Beräkna kostnaden

25 Och med honom gick stora skaror, och han vände sig och sade till dem: 26 ”Om någon kommer till mig och inte hatar sin egen far och mor, och hustrun och barnen och bröderna och systrarna och dessutom även sin egen själ, kan han inte vara min lärjunge. 27 Den som inte bär sitt eget kors och kommer efter mig kan inte vara min lärjunge.

28 För vem av er som vill bygga ett torn sätter sig inte först och räknar fram kostnaden, om han har till färdigställande? 29 Så att inte, när han har lagt en grund och inte mäktar att fullborda, alla som skådar börjar förlöjliga honom 30 och säga att: Den där människan började bygga och mäktade inte att fullborda.

31 Eller vilken kung, som går för att möta en annan kung i krig, sätter sig inte först och ska planera om han är mäktig att med tiotusen möta den som med tjugotusen kommer emot honom? 32 Och annars, medan han ännu är fjärran, sänder han en delegation och frågar om det som leder till fred. 33 Så kan alltså ingen av er som inte tar farväl av allt som är hans eget vara min lärjunge.

34 Saltet är alltså bra. Men om även saltet blir kraftlöst, med vad ska det kryddas? 35 Varken för jord eller för gödsel är det välägnat. Ut kastar man det. Den som har öron att höra med ska höra.”

15

Liknelsen om det förlorade fåret

1 Men till honom närmade sig alla tullindrivarna och syndarna för att höra honom. 2 Och då muttrade både fariseerna och de skriftlärda tillsammans och sade att: ”Den där välkomnar syndare och äter med dem.”

3 Men han talade till dem denna liknelse och sade: 4 ”Vilken människa av er, som har hundra får och förlorar ett av dem, lämnar inte de nittionio i ödemarken och går efter det förlorade tills han finner det? 5 Och när han funnit lägger han det över sina axlar glad, 6 och kommen till huset sammankallar han vännerna och grannarna och säger till dem: Gläd er med mig! För jag fann mitt får som var förlorat. 7 Jag säger er att så blir det glädje i himlen över en enda syndare som ändrar sinne, mer än över nittionio rättfärdiga som inte har behov av sinnesändring.

Liknelsen om det förlorade myntet

8 Eller vilken kvinna som har tio drachmer, om hon förlorar en drachma*, tänder inte en lampa och sopar huset och söker omsorgsfullt tills hon finner? 9 Och när hon funnit, sammankallar hon väninnorna och grannkvinnorna och säger: Gläd er med mig! För jag fann drachman som jag förlorade. 10 Så, säger jag er, blir det glädje inför Guds änglar över en enda syndare som ändrar sinne.”

Liknelsen om den förlorade sonen

11 Och han sade: ”En man hade två söner. 12 Och den yngre av dem sade till fadern: Far, ge mig den del som tillfaller mig av förmögenheten. Och han fördelade åt dem tillgångarna. 13 Och efter inte många dagar samlade den yngre sonen ihop allt och reste iväg till en trakt långt bort, och där förskingrade han sin förmögenhet och levde omåttligt.

14 Men när han hade spenderat allt, kom en stark svält över den trakten och han började lida brist. 15 Och han gick och anslöt sig till en av medborgarna i den trakten, och han skickade honom till sina fält för att valla svin. 16 Och han åtrådde att mätta sig* av fröskidorna som svinen åt, och ingen gav honom.

17 Men han kom till sig själv och sade: Hur många lejda arbetare hos min far har överflöd på bröd, men här går jag förlorad av svält! 18 Jag ska stå upp och gå till min far och säga till honom: Far, jag har syndat mot himlen och inför dig. 19 Jag är inte längre värd att kallas din son. Gör mig som en av dina lejda arbetare. 20 Och han stod upp och gick till sin far.

Men när han ännu var långt borta, såg honom hans far och kände innerligt, och han sprang och föll om hans hals och kysste honom ömt. 21 Men son*en sade till honom: Far, jag har syndat mot himlen och inför dig. Jag är inte längre värd att kallas din son. 22 Men fadern sade till sina fasttjänare: Fort, bär fram den främsta dräkten och iklä honom. Och sätt en fingerring på hans hand och sandaler på fötterna. 23 Och hämta den gödda kalven, slaktoffra och låt oss äta och fira. 24 För denne min son var död och levde igen, han var förlorad och blev funnen. Och de började fira.

25 Men hans äldre son var på fältet. Och när han kom och närmade sig huset, hörde han musiceranden och ringdanser. 26 Och han kallade till sig en av gossarna och efterhörde vad detta kunde vara. 27 Och han sade till honom att: Din bror har kommit, och din far har slaktoffrat den gödda kalven för att han erhållit honom frisk.

28 Men han vredgades och ville inte gå in. Och hans far kom ut och vädjade till honom, 29 men han svarade och sade till sin far: Se! Så många år fasttjänar jag dig, och aldrig har jag förbigått ditt bud. Och mig har du aldrig gett en get så att jag med mina vänner kan fira. 30 Men när denne din son som ätit upp dina tillgångar med skökor kom, har du slaktoffrat för honom den gödda kalven! 31 Men han sade till honom: Barn, du är alltid hos mig, och allt mitt är ditt. 32 Men att fira och glädjas var nödvändigt. För denne din bror var död och levde igen, och förlorad och blev återfunnen.”

16

Den ohederlige förvaltaren

1 Och han sade också till lärjungarna: ”Det fanns en rik man som hade en förvaltare. Och denne blev baktalad inför honom som förskingrare av det som var hans. 2 Och han ropade dit honom och sade till honom: Vad är detta jag hör om dig? Avge räkenskapen för din förvaltning, för du kan inte förvalta mer.

3 Men förvaltaren sade inom sig: Vad ska jag göra, eftersom min Herre tar förvaltningen ifrån mig? Skyffla mäktar jag inte. Tigga skäms jag för. 4 Nu har jag förstått vad jag ska göra, så att när jag flyttas från förvaltningen man välkomnar mig i sina hus. 5 Och han kallade till sig var och en av sin Herres skuldsatta och sade till den förste: Hur mycket är du skyldig min Herre? 6 Och han sade: Hundra batmått* olja. Och han sade till honom: Motta dina texter och sätt dig fort och skriv femtio. 7 Sedan sade han till en annan: Och du, hur mycket är du skyldig? Och han sade: Hundra kormått* vete. Han säger till honom: Motta dina texter och skriv åttio. 8 Och Herren lovordade orättens förvaltare för att han gjort det klokt. För denna eons söner är klokare än ljusets söner mot sitt eget släkte.

9 Och jag säger er: Gör er vänner av orättens mammon*, så att de när den tar slut välkomnar er i de eoniska boningarna. 10 Den som är trogen i det minsta är trogen också i stort. Och den som är orättfärdig i det minsta är orättfärdig också i stort. 11 Om ni nu inte varit trogna med den orättfärdiga mammon, vem ska anförtro er den sannfärdiga? 12 Och om ni inte varit trogna med det som är en annans, vem ska ge er det som är ert? 13 Ingen hustjänare kan fasttjäna två herrar. För antingen kommer han att hata den ene och älska den andre, eller hålla tag i en och ringakta den andre. Ni kan inte fasttjäna Gud och mammon.”

14 Men allt detta hörde fariseerna, som var pengakära, och de fnös åt honom. 15 Och han sade till dem: ”Ni är de som rättfärdigförklarar sig själva inför människorna, men Gud känner era hjärtan. För det som bland människor är högt är en skändlighet inför Gud.

Lagen och Guds rike

16 Lagen och profeterna var fram till Johannes. Från då evangeliseras det om Guds rike, och var och en tvingar sig* in i det. 17 Men det är lättare att himlen och jorden förgår än att det från lagen faller ett enda streck.

18 Var och en som förskjuter sin hustru och gifter sig med en annan begår äktenskapsbrott. Och den som gifter sig med en kvinna förskjuten från en man, begår äktenskapsbrott.

Den rike mannen och Lazaros

19 Men det fanns en man som var rik, och han klädde sig i purpur och fint linne och firade varje dag glansfullt.

20 Men en fattig vid namn Lazaros var liggande vid hans porthus med variga sår, 21 och han åtrådde att mätta sig av det som föll från den rikes bord. Men till och med hundarna kom och slickade på hans variga sår. 22 Och det hände sig att den fattige dog, och han fördes av änglarna bort till Abrahams famn.

Men även den rike dog och blev begravd. 23 Och i Hades lyfte han sina ögon där han var i plågor, och han ser Abraham långt ifrån och Lazaros i hans famn. 24 Och han ropade och sade: Fader Abraham! Förbarma dig över mig, och skicka Lazaros att doppa sin fingertopp i vatten och svalka min tunga. För jag våndas i denna låga. 25 Men Abraham sade: Barn, kom ihåg att du erhöll ditt goda under ditt liv, och Lazaros likaså det onda. Men nu blir han här tröstad och du våndas. 26 Och i allt detta är mellan oss och er ett stort gap stärkt, för att de som vill gå över härifrån till er inte ska kunna det, inte heller därifrån komma över till oss.

27 Men han sade: Då frågar jag dig, fader, om du kan skicka honom till min fars hus, 28 för jag har fem bröder, för att vittna för dem så att inte också de kommer till denna plågans plats. 29 Men Abraham säger: De har Mose och profeterna. De ska lyssna till dem. 30 Men han sade: Nej, fader Abraham, men om någon från de döda går till dem, kommer de att ändra sinne. 31 Men han sade till honom: Om de inte lyssnar till Mose och profeterna, kommer de inte ens om någon från de döda uppstår att bli övertygade.”

17

Skandaler och de små

1 Och han sade till sina lärjungar: ”Det är otänkbart att skandalerna inte skulle komma. Men ve den genom vilken de kommer! 2 Det är mer gynnsamt för honom om en kvarnsten fattar om hans hals och han slängs i havet, än att han skandaliserar en av dessa små.

3 Akta er! Om din broder syndar, näps honom. Och om han ändrar sinne, förlåt honom. 4 Även om han sju gånger om dagen syndar mot dig, och sju gånger vänder om till dig och säger: Jag ändrar sinne, ska du förlåta honom.”

Tro och tjänst

5 Och apostlarna sade till Herren: ”Tillför oss tro!” 6 Men Herren sade: ”Om ni har tro som ett senapskorn, skulle ni säga till [detta] mullbärsträd: Var upprotad och planterad i havet! Och det skulle hörsamma er.

7 Men vem av er som har en fasttjänare som plöjer eller är herde skulle, när han kommer in från åkern, säga till honom: Kom fram direkt och lägg dig till bords? 8 Nej, skulle han inte säga till honom: Förbered vad jag ska äta till måltid, och bälta om dig och betjäna mig medan jag äter och dricker. Och efter detta ska du själv äta och dricka. 9 Inte har han tack till fasttjänaren för att han gjort det som var förordnat? 10 Så även ni: när ni har gjort allt som är förordnat för er, säg att: Vi är odugliga fasttjänare. Det vi är skyldiga att göra har vi gjort.”

Jesus botar tio spetälska

11 Och det hände sig, under det att han vandrade till Jerusalem, att han då gick genom mitten av Samarien och Galileen. 12 Och när han gick in i en by, mötte [honom] tio spetälska män som stannade fjärran ifrån. 13 Och de höjde sin röst och sade: ”Jesus, Mästare! Förbarma dig över oss!” 14 Och han såg och sade till dem: ”Gå och visa er för prästerna.” Och det hände sig, under det att de begav sig, att de blev renade.

15 Men en av dem, när han såg att han var helad, återvände med väldig röst ärande Gud, 16 och han föll ner på sitt ansikte vid hans fötter och tackade honom. Och han var samarier. 17 Men Jesus svarade och sade: ”Blev inte de tio renade? Men de nio, var är de? 18 Fanns det inga som återvände för att ge ära åt Gud utom denne utbörding?” 19 Och han sade till honom: ”Stå upp och gå. Din tro har frälst dig.”

När Guds rike kommer

20 Men tillfrågad av fariseerna när Guds rike kommer, svarade han dem och sade: ”Guds rike kommer inte med noggrant iakttagande. 21 Inte heller ska man säga: Se, här! eller: Där! För se: Guds rike är inom* er.”

22 Och han sade till lärjungarna: ”Det ska komma dagar när ni ska åtrå att se en enda av Människosonens dagar, och ni kommer inte att se det. 23 Och man ska säga till er: Se, där! [Eller:] Se, här! Gå inte iväg och jaga inte efter. 24 För såsom blixten blixtrar från under himlen till under himlen och skiner, så ska Människosonen vara [på sin dag*]. 25 Men först måste han lida mycket och bli förkastad av detta släkte.

26 Och så som det blev under Noas dagar, så ska det vara också under Människosonens dagar. 27 De åt, drack, gifte sig, blev bortgifta, ända till den dag Noa gick in i arken och syndafloden kom och förgjorde alla. 28 Likaså som det blev under Lots dagar: de åt, drack, köpte, sålde, planterade, byggde. 29 Men den dag Lot gick ut ur Sodom regnade eld och svavel från himlen och förgjorde alla. 30 På samma sätt ska det bli den dag Människosonen uppenbaras.

31 På den dagen ska den som kommer att vara på hustaket och ha sina kärl i huset inte gå ner och ta dem. Och den som är på åkern ska likaså inte vända om bakåt. 32 Minns Lots hustru. 33 Den som söker förvärva sin själ ska förlora den. Men den som förlorar den ska bevara den vid liv.

34 Jag säger er: Den natten ska det vara två på en bädd. Den ene ska tas med, och den andre lämnas. 35 Det ska vara två kvinnor som mal tillsammans. Den ena ska tas med, men den andra lämnas.” * 37 Och de svarar och säger till honom: ”Var, Herre?” Och han sade till dem: ”Där kroppen är, där ska också örnarna församlas.”

18

Änkan och domaren

1 Och han talade en liknelse till dem, om att de måste alltid be och inte tappa modet, 2 och sade: ”Det fanns en domare i en stad som inte fruktade Gud och inte hade respekt för någon människa. 3 Och det fanns en änka i den staden, och hon började komma till honom och säga: Skipa rätt för mig från min motpart! 4 Och han ville inte för en tid. Men efter detta sade han inom sig: Även om jag inte fruktar Gud eller har respekt för någon människa, 5 ska jag just för att denna änka skaffar mig besvär skipa rätt för henne, så att hon inte till slut kommer och slår mig blå under ögat.”

6 Och Herren sade: ”Hör vad orättens domare säger. 7 Och ska Gud alls inte göra rättskipningen för sina utvalda som ropar till honom dag och natt, och han är tålmodig* med dem? 8 Jag säger er att han ska göra rättskipningen för dem med hast. Men när Människosonen kommer, ska han då finna den tron på jorden?”

Farisén och tullindrivaren

9 Och han sade också till några, som förtröstade på sig själva att de är rättfärdiga och föraktade de övriga, denna liknelse: 10 ”Två människor gick upp till templet för att be: den ene farisé, och den andre tullindrivare. 11 Farisén ställde sig och bad detta för sig själv*: Gud, jag tackar dig för att jag inte är såsom de övriga bland människorna: roffare, orättfärdiga, äktenskapsbrytare, eller också som denne tullindrivare. 12 Jag fastar två gånger i veckan. Jag ger tionde av allt som jag förvärvar.

13 Men tullindrivaren stod långt ifrån och ville inte ens lyfta ögonen mot himlen, utan slog mot sin bröstkorg och sade: Gud, var försonlig mot mig, syndaren! 14 Jag säger er: Denne gick ner rättfärdigförklarad till sitt hus snarare än den andre. För var och en som upphöjer sig själv ska bli ödmjukad, men den som ödmjukar sig själv ska bli upphöjd.”

Jesus och barnen

15 Och man förde fram till honom även spädbarnen för att han skulle röra vid dem. Men när lärjungarna såg, näpste de dem. 16 Men Jesus kallade dem till sig och sade: ”Låt barnen komma till mig och hindra dem inte! För till sådana hör Guds rike. 17 Amen, jag säger er: Den som inte välkomnar Guds rike som ett barn kommer aldrig in i det.”

Jesus och den rike mannen

18 Och då frågade honom en ledare och sade: ”Gode Lärare, vad ska jag ha gjort för att ärva eoniskt liv?” 19 Och Jesus sade till honom: ”Varför kallar du mig god? Ingen är god utom en: Gud. 20 *Buden kan du: Du ska inte begå äktenskapsbrott. Du ska inte mörda. Du ska inte stjäla. Du ska inte vittna falskt. Hedra din far och mor.” 21 Men han sade: ”Allt detta har jag iakttagit sedan ungdomen.” 22 Och när Jesus hörde det, sade han till honom: ”Ännu återstår ett för dig. Allt vad du har, sälj det och dela ut till fattiga, och du kommer att ha en skatt i himlar[na]. Och kom, följ mig.”

23 Men när han hörde detta blev han djupt bedrövad, för han var mycket rik. 24 Och Jesus såg honom [bli djupt bedrövad*] och sade: ”Hur svårligen de som har pengarna går in i Guds rike! 25 För det är lättare att en kamel kommer in genom ett nålsöga än att en rik kommer in i Guds rike.” 26 Men de som hörde det sade: ”Och vem kan då bli frälst?” 27 Och han sade: ”Det som är omöjligt för människor är möjligt för Gud.”

28 Och Petrus sade: ”Se, vi har lämnat vårt eget och följt dig.” 29 Och han sade till dem: ”Amen, jag säger er att det finns ingen som har lämnat hus eller hustru eller syskon eller föräldrar eller barn för Guds rike 30 som inte erhåller* mångfalt i denna tid, och i den kommande eonen eoniskt liv.”

Jesus talar återigen om sin död

31 Och han tog med de tolv och sade till dem: ”Se, vi går upp till Jerusalem. Och allt ska fullbordas som är skrivet genom profeterna om Människosonen. 32 För han ska utlämnas åt folkslagen och bli förlöjligad och skymfad och spottad på, 33 och de ska piska och döda honom. Och den tredje dagen ska han uppstå.” 34 Och de förstod inget av detta. Och detta ord var fördolt för dem, och de insåg inte det som sades.

Jesus botar en blind vid Jeriko

35 Och det hände sig, vid det att han närmade sig Jeriko, att en blind satt vid vägen och tiggde. 36 Och när han hörde en skara passera igenom, efterhörde han vad detta kunde vara. 37 Och man berättade för honom att Jesus nazorén går förbi. 38 Och han ropade och sade: ”Jesus, Davids son! Förbarma dig över mig!” 39 Och de som gick före näpste honom, att han skulle tiga. Men han skrek så mycket mer: ”Davids son, förbarma dig över mig!”

40 Och då stannade Jesus, och befallde att han skulle föras till honom. Och när han närmat sig, frågade han honom: 41 ”Vad för dig vill du jag ska göra?” Och han sade: ”Herre, att jag ska se igen.” 42 Och Jesus sade till honom: ”Var seende igen! Din tro har frälst dig.” 43 Och genast såg han igen, och han följde honom ärande Gud. Och allt folket såg det och gav lov till Gud.

19

Tullindrivaren Zackaios

1 Och han kom in och gick genom Jeriko. 2 Och se: en man som vid namn kallades Zackaios, och han var övertullindrivare och själv rik. 3 Och han sökte få se Jesus, vem han är. Och han kunde inte för skaran, eftersom han till resningen var liten. 4 Och han sprang före framför och steg upp på en sykomor för att se honom, eftersom han skulle gå genom den vägen.

5 Och när han kom till platsen, såg Jesus upp och sade till honom: ”Zackaios, skynda dig och kom ner! För idag måste jag bli kvar i ditt hus.” 6 Och han skyndade sig och kom ner och välkomnade honom glad hos sig. 7 Och när alla såg det, muttrade de tillsammans och sade att: ”Det är hos en syndig man han gått in för att gästa.”

8 Men Zackaios ställde sig och sade till Herren: ”Se: hälften av det som är mitt, Herre, ger jag till de fattiga. Och om jag från någon har utpressat något, ger jag tillbaka fyrdubbelt.” 9 Och till honom sade Jesus att: ”Idag har frälsning kommit till detta hus, eftersom också han är en Abrahams son. 10 För Människosonen har kommit för att söka och frälsa det som var förlorat.”

Liknelsen om minorna

11 Och när de hörde detta tillade han och sade en liknelse, eftersom han var nära Jerusalem och de tänkte sig att genast kommer Guds rike att skönjas. 12 Han sade nu: ”En förnäm man for till en trakt långt bort för att få sig kungamakt och återvända. 13 Och han kallade på tio av sina fasttjänare och gav dem tio minor* och sade till dem: Idka handel under det att jag kommer. 14 Men hans medborgare hatade honom och sände ut en delegation efter honom och sade: Vi vill inte ha den där att regera över oss.

15 Och det hände sig, vid det att han kom tillbaka och hade fått kungamakten, att han då sade att det skulle ropas dit till honom dessa fasttjänare åt vilka han gett silvret, för att han skulle få veta vad de hade tjänat i handeln. 16 Och den förste kom fram och sade: Herre, din mina har frambringat tio minor till. 17 Och han sade till honom: Mycket bra, gode fasttjänare! Eftersom du var trogen i det minsta ska du ha auktoritet över tio städer. 18 Och den andre kom och sade: Din mina, Herre, har gjort fem minor. 19 Och han sade även till denne: Och du ska vara över fem städer.

20 Och en annan kom och sade: Herre, se här din mina. Den har jag haft undanlagd i en duk. 21 För jag fruktade dig, eftersom du är en strikt man: du tar ut det du inte satt in och skördar det du inte har sått. 22 Han säger till honom: Från din mun ska jag döma dig, onde fasttjänare. Du visste att jag är en strikt man, som tar ut det jag inte satt in och skördar det jag inte har sått? 23 Och varför satte du då inte in mitt silver på en bank? Då hade jag när jag kom med ränta tagit ut det.

24 Och till dem som stod bredvid sade han: Ta ifrån honom minan och ge till honom som har de tio minorna. 25 Och de sade till honom: Herre, han har tio minor? – 26 Jag säger er att åt var och en som har ska det ges. Men från den som inte har ska även det han har tas. 27 Men dessa mina fiender som inte ville ha mig att regera över dem, för hit och slakta ner dem inför mig.”

Jesus rider in i Jerusalem

28 Och sedan han sagt detta, vandrade han före och gick upp till Jerusalem. 29 Och det hände sig, när han närmade sig Bethfage och Bethania vid det berg som kallas Olivernas, att han sände ut två av lärjungarna 30 och sade: ”Bege er till byn mittemot. I den ska ni gå in och finna ett föl bundet, på vilket ingen av människor någonsin har satt sig. Och lossa det och led hit. 31 Och om någon frågar er: Varför lossar ni?, ska ni säga så: För att Herren av det har behov.”

32 Och de utsända gick iväg och fann det så som han hade sagt dem. 33 Och när de lossade fölet, sade dess herrar till dem: ”Varför lossar ni fölet?” 34 Men de sade: ”För att Herren av det har behov.” 35 Och de ledde det till Jesus, och de slängde på sina mantlar över fölet och satte upp Jesus. 36 Och medan han färdades fram, bredde man ut sina mantlar undertill på vägen.

37 Och när han närmade sig, redan vid nedgången från Olivernas berg, började hela mängden av lärjungarna glada lovprisa Gud med väldig röst för allt som de sett av kraftgärningar, 38 *och de sade: ”Välsignad han som kommer, kungen i Herrens namn! I himlen frid och ära i det högsta!” 39 Och några av fariseerna från skaran sade till honom: ”Lärare, näps dina lärjungar!” 40 Och han svarade och sade: ”Jag säger er: om dessa vore tysta, kommer stenarna att ropa.”

Jesus gråter över Jerusalem

41 Och när han närmade sig och såg staden, grät han över den 42 och sade att: ”Om du hade förstått på denna dag, också du, det som leder till frid! Men nu var det dolt för dina ögon. 43 För det ska komma dagar över dig, och dina fiender ska belägra dig med palissad och omringa dig och ansätta dig från alla håll. 44 Och de ska slå dig och dina barn i dig till marken och inte lämna sten på sten i dig, därför att du inte förstod tiden för din tillsyn.”

Jesus rensar templet

45 Och han gick in i templet och började driva ut dem som sålde 46 *och sade till dem: ”Det är skrivet: Och mitt hus ska vara ett bönens hus. Men ni har gjort det till en rövargrotta!”

47 Och han var och undervisade varje dag i templet. Men översteprästerna och de skriftlärda sökte förgöra honom, även de främsta bland folket. 48 Och de fann inte vad de skulle göra, för folket allesammans hängde på honom och lyssnade.

20

Jesu auktoritet ifrågasätts

1 Och det hände sig under en av dagarna, medan han undervisade folket i templet och evangeliserade, att där stod översteprästerna och de skriftlärda med de äldste 2 och talade och sade till honom: ”Säg oss: Med vilken auktoritet gör du detta? Eller vem är det som har gett dig denna auktoritet?” 3 Men han svarade och sade till dem: ”Jag ska fråga er, också jag, ett enda ord. Och säg mig: 4 Johannes dop, var det från himlen? Eller från människor?”

5 De beräknade med varann och sade att: ”Om vi skulle säga: Från himlen, kommer han att säga: Varför trodde ni inte på honom? 6 Men om vi skulle säga: Från människor, kommer folket allesammans att stena ner oss. För det är övertygat om att Johannes är en profet.” 7 Och de svarade att de inte visste varifrån. 8 Och Jesus sade till dem: ”Inte heller jag säger till er med vilken auktoritet jag gör detta.”

Liknelsen om de onda vinodlarna

9 Och han började till folket säga denna liknelse: ”En man planterade en vingård och arrenderade ut den till odlare och reste bort avsevärda tider.

10 Och vid en bestämd tid sände han till odlarna en fasttjänare, för att de skulle ge honom av vingårdens frukt. Men odlarna sände iväg honom tomhänt och pryglade honom. 11 Och han tillade att skicka en annan fasttjänare. Men även den pryglade de och vanhedrade och sände iväg tomhänt. 12 Och han tillade att skicka en tredje. Men även denne sargade de och kastade ut.

13 Och då sade vingårdens Herre: Vad ska jag göra? Jag ska skicka min älskade son. Nog ska de för denne ha respekt. 14 Men när odlarna såg honom, funderade de med varandra och sade: Denne är arvingen! Låt oss döda honom så att arvet blir vårt. 15 Och de kastade ut honom utanför vingården och dödade. Vad ska nu vingårdens Herre göra med dem? 16 Han ska komma och förgöra dessa odlare och ge vingården till andra.”

Och när de hörde det, sade de: ”Får inte ske!” 17 *Men han såg på dem och frågade: ”Vad är då detta som är skrivet:

Stenen som husbyggarna förkastade,

den blev till huvudhörnsten?

18 Var och en som faller på den stenen blir sönderkrossad, och den på vilken den faller, honom ska den söndersmula.”

19 Och då sökte de skriftlärda och översteprästerna lägga på honom händerna i samma stund, och de fruktade folket. För de förstod att det var om dem han hade sagt denna liknelse.

Skatt till kejsaren

20 Och de vaktade noga och sände ut spioner, som hycklade att de själva var rättfärdiga för att ta tag i hans ord, för att utlämna honom åt styresmannens myndighet och auktoritet. 21 Och de frågade honom och sade: ”Lärare, vi vet att du talar och lär ut riktigt. Och du tar inte emot ett ansikte, utan i sanning är det Guds väg du lär ut. 22 Är det tillåtet att vi ger kejsaren uppbörd eller inte?”

23 Men han beaktade deras slughet och sade till dem: 24 ”Visa mig en denar*. Vems avbild och överskrift har den?” Och de sade: ”Kejsarens.” 25 Och han sade till dem: ”Ge då tillbaka det som är kejsarens till kejsaren, och det som är Guds till Gud.” 26 Och de mäktade inte att ta tag i hans ord inför folket, och förundrade över hans svar teg de.

Frågan om uppståndelsen

27 Och fram kom några av saddukeerna, som säger* [emot] att ingen uppståndelse finns, och frågade honom 28 *och sade: ”Lärare, Mose skrev till oss: Om någons bror dör och har hustru och denne är barnlös, att hans bror ska ta hustrun och låta säd uppstå fram åt sin bror. 29 Sju bröder fanns det nu. Och den förste tog en hustru och dog barnlös. 30 Även den andre 31 och den tredje tog henne, och på samma sätt även de sju: de lämnade inga barn och dog. 32 Till sist dog även kvinnan. 33 Kvinnan nu vid uppståndelsen, till vem av dem blir hon hustru? För de sju hade henne som hustru.”

34 Och Jesus sade till dem: ”Denna eons söner gifter sig och blir bortgifta. 35 Men de som räknats värdiga att undfå den andra eonen och uppståndelsen från de döda, de varken gifter sig eller blir bortgifta. 36 För inte heller kan de längre dö, för de är änglars likar och är Guds söner, då de är uppståndelsens söner.

37 *Men att de döda uppväcks har även Mose informerat om vid törnbusken, när han kallar Herren Abrahams Gud och Isaaks Gud och Jakobs Gud. 38 Och han är inte dödas Gud utan levandes. För alla är levande för honom.”

39 Och då svarade några av de skriftlärda och sade: ”Lärare, bra sagt!” 40 För de vågade inte längre fråga honom något.

Är Kristus Davids son?

41 Och han sade till dem: ”Hur kan de säga att Kristus är Davids son? 42 *För David själv säger i psalmernas bok:

Herren sade till min Herre: Sitt vid min högra sida

43 tills jag lagt dina fiender som en fotpall för dina fötter.

44 David kallar honom alltså Herre. Och hur är han då hans son?”

Jesus varnar för de skriftlärda

45 Men medan allt folket lyssnade, sade han till [sina] lärjungar: 46 ”Akta er för de skriftlärda, som vill vandra omkring i dräkter och har det kärt med hälsningar på torgen och förstaplatser i synagogorna och de främsta platserna vid festmåltiderna, 47 som äter upp änkornas hus och som förevändning ber långt. Dessa ska få så mycket mer dom.”

21

Änkans offergåva

1 Och han såg upp och såg dem som lade i skattkammaren sina äregåvor och var rika. 2 Och han såg en arm änka som lade där två leptoner*, 3 och han sade: ”Sannerligen, jag säger er att denna fattiga änka har lagt mer än alla. 4 För alla dessa lade av sitt överflöd till äregåvorna, men hon ur sin brist. Alla tillgångarna som hon hade lade hon.”

Inte sten på sten

5 Och när några sade om templet att det blivit smyckat med fina stenar och votivgåvor, sade han: 6 ”Detta som ni skådar, det ska komma dagar under vilka det inte ska lämnas sten på sten som inte ska rivas ner.”

Nöd och förföljelse

7 Och de frågade honom och sade: ”Lärare, när ska då detta bli? Och vad blir tecknet när detta kommer att ske?” 8 Och han sade: ”Se upp så att ni inte blir förvillade. Många ska nämligen komma i mitt namn och säga: Jag Är, och: Tiden är nu nära. Far inte efter dem. 9 Och när ni hör krig och oroligheter, bli inte uppskrämda. För detta måste ske först, men det är inte direkt slutet.”

10 Sedan sade han till dem: ”Det ska resa sig folkslag mot folkslag och rike mot rike. 11 Och väldiga jordbävningar och svälter och pester på olika platser ska det bli, och fruktansvärda ting och väldiga tecken från himlen ska det bli.

12 Men innan allt detta ska de lägga på er sina händer och förfölja och utlämna er till synagogorna och fängelser, och föra bort er inför kungar och styresmän för mitt namns skull. 13 Det ska komma ut för er till vittnesbörd. 14 Sätt då i era hjärtan att inte i förväg begrunda hur ni ska försvara er. 15 För jag ska ge er en mun och vishet som de inte ska kunna stå emot eller säga emot, alla era motståndare.

16 Men ni ska bli utlämnade även av föräldrar och syskon och släktingar och vänner, och de ska döda en del av er, 17 och ni ska vara hatade av alla för mitt namns skull. 18 Och inte ett hår från ert huvud ska gå förlorat. 19 Genom er uthållighet ska ni förvärva era själar.

Fly till bergen

20 Men när ni ser Jerusalem omringas av härläger, då vet ni att hennes ödeläggelse nu är nära. 21 Då ska de som är i Judeen fly till bergen, och de mitt i staden ska utrymma, och de på markerna ska inte gå in i den. 22 För dagar av rättskipning är dessa, för att allt ska uppfyllas som är skrivet.

23 Ve dem som är havande i magen och dem som ammar under de dagarna! För det ska bli stort nödtvång över landet och vrede mot detta folk. 24 Och de ska falla för svärdsegg och tillfångatas bort till alla folkslagen, och Jerusalem ska vara trampat under folkslag ända tills folkslags tider är uppfyllda.

När Människosonen kommer

25 Och det ska bli tecken i sol och måne och stjärnor, och på jorden ångest hos folkslag i rådlöshet inför dån av hav och svall, 26 när människor tappar andan* av fruktan och förväntan på det som kommer över den bebodda världen. För himlarnas makter ska skakas. 27 *Och då ska man se Människosonen komma i ett moln med stor makt och härlighet. 28 Men när detta börjar ske, räta er upp och lyft era huvuden, eftersom er återlösning närmar sig.”

29 Och han sade en liknelse till dem: ”Se på fikonträdet och alla träden. 30 Redan när de skjuter fram skott ser ni och förstår av er själva att sommaren redan är nära. 31 Så även ni: när ni ser detta ske, vet ni att nära är Guds rike. 32 Amen, jag säger er att detta släkte alls inte ska förgå förrän allt har skett. 33 Himlen och jorden ska förgå. Men mina ord ska aldrig förgå.

34 Men akta er så att inte era hjärtan tyngs med fylleri och rus och vardagslivets bekymmer, och framför er står plötsligt den dagen 35 som en snara. För den ska komma in över alla som sitter över hela jordens ansikte. 36 Men vaka vid varje tid, och bönfall att ni blir övermäktiga att undkomma allt detta som kommer att ske och bestå inför Människosonen.”

37 Och han var under dagarna i templet och undervisade, men på nätterna gick han ut och övernattade på det berg som kallas Olivernas. 38 Och allt folket kom tidigt till honom i templet för att höra honom.

22

Onda planer mot Jesus

1 Men nu närmade sig det osyrade brödets högtid som kallas påsk. 2 Och översteprästerna och de skriftlärda sökte hur de skulle röja bort honom, för de fruktade folket.

3 Men Satan for in i Judas, som kallades Iskariot och var av de tolvs antal. 4 Och han gick bort och samtalade med översteprästerna och kommendanterna, hur han kunde utlämna honom åt dem. 5 Och de gladde sig och kom överens med honom om att ge silver. 6 Och han accepterade, och började söka ett lägligt tillfälle att utlämna honom åt dem utan folkskara.

Den sista påskmåltiden

7 Och så kom den dag i det osyrade brödets högtid på vilken påskalammet måste slaktoffras. 8 Och han sände ut Petrus och Johannes och sade: ”Gå och bered för oss påskalammet så att vi kan äta.” 9 Och de sade till honom: ”Var vill du vi ska bereda?” 10 Och han sade till dem: ”Se: när ni kommer in i staden ska det möta er en man som bär en vattenkruka. Följ honom till det hus i vilket han går in 11 och säg till husets hushärskare: Läraren säger dig: Var är gästutrymmet där jag kan äta påskalammet med mina lärjungar? 12 Och denne ska visa er en stor övre sal som är inredd. Där ska ni bereda.”

13 Och de gick iväg och fann det så som han hade sagt dem. Och de beredde påskalammet.

Den första nattvarden

14 Och när stunden kom lade han sig till bords, och apostlarna med honom. 15 Och han sade till dem: ”Med begär har jag åtrått att äta detta påskalamm med er innan jag lider. 16 För jag säger er att jag aldrig mer ska äta det förrän det uppfylls i Guds rike.”

17 Och han mottog en bägare, tackade och sade: ”Ta detta och dela upp åt varann. 18 För jag säger er [att] jag aldrig mer från nu ska dricka av vinstockens bärgning förrän Guds rike kommer.” 19 Och han tog ett bröd, tackade och bröt, och gav åt dem och sade: ”Detta är min kropp som för er blir given. Gör detta till min åminnelse.” 20 Och bägaren på samma sätt efter att de ätit måltiden, och han sade: ”Denna bägare är det nya förbundet genom mitt blod, som för er blir utgjutet.

21 Men se: handen hos den som utlämnar mig är med mig på bordet. 22 För Människosonen går enligt det som är bestämt, men ve den människan genom vilken han utlämnas!” 23 Och de började diskutera med varann vem det då kunde vara av dem som skulle begå detta.

Vem är störst?

24 Och det kom också en trätlystnad bland dem, vem av dem som skulle anses vara störst. 25 Men han sade till dem: ”Folkslagens kungar är herrar över dem, och de som har auktoritet över dem kallar sig välgörare. 26 Men ni är inte så. Nej, den störste bland er ska vara som den yngste, och den som styr som den som betjänar. 27 För vem är störst: den som ligger till bords eller den som betjänar? Är det inte den som ligger till bords? Men jag är mitt ibland er som den som betjänar.

28 Men ni är de som har blivit kvar hos mig under mina prövningar. 29 Och jag instiftar för er, liksom min Far har instiftat för mig, ett rike 30 för att ni ska äta och dricka vid mitt bord i mitt rike. Och ni ska sitta på troner och döma Israels tolv stammar.

Jesus förutsäger Petrus förnekelse

31 Simon, Simon, se: Satan har utkrävt er för att sålla som vetet. 32 Men jag har bönfallit för dig, att din tro inte ska ta slut. Och du, när du en gång vänt om: stärk dina syskon.” 33 Men han sade till honom: ”Herre, med dig är jag beredd att gå både i fängelse och i döden.” 34 Men han sade: ”Jag säger dig, Petrus: Idag ska tuppen inte gala förrän du tre gånger förnekat att du känner mig.”

35 Och han sade till dem: ”När jag sände ut er utan börs och väska och sandaler, inte saknade ni något?” Och de sade: ”Inget.” 36 Och han sade till dem: ”Men nu ska den som har en börs ta upp den, likaså även väska. Och den som inte har ska sälja sin mantel och köpa ett svärd. 37 *För jag säger er att detta som är skrivet måste fullbordas i mig, att: Och med laglösa blev han räknad. Och det som handlar om mig har nämligen sitt slut.” 38 Och de sade: ”Herre, se: här är två svärd.” Och han sade till dem: ”Det är nog.”

Jesus i Gethsemani

39 Och han gick ut och vandrade enligt seden till Olivernas berg, och även lärjungarna följde honom. 40 Men kommen på platsen sade han till dem: ”Be om att inte komma i frestelse.” 41 Och han drog sig bort från dem ungefär ett stenkast, och satte ner knäna och bad 42 och sade: ”Far, om du önskar, för bort denna bägare från mig. Men inte min vilja, utan din ska ske.”

⟦ 43 Och då visade sig för honom en ängel från himlen som styrkte honom. * 44 Och han kom i kamp och bad ihärdigare, och hans svett blev som blodsdroppar som gick ner på jorden.⟧ 45 Och uppstånden från bönen kom han till lärjungarna och fann dem sovande av bedrövelsen, 46 och han sade till dem: ”Varför sover ni? Stå upp och be, att* ni inte ska komma i frestelse.”

Jesus grips

47 Medan han ännu talade, se: en skara, och han som kallades Judas, en av de tolv, gick före dem. Och han närmade sig Jesus för att kyssa honom. 48 Men Jesus sade till honom: ”Judas, är det med en kyss du utlämnar Människosonen?”

49 Men när de omkring honom såg det som skulle komma, frågade de: ”Herre, om vi ska slå med svärd?” 50 Och en viss av dem slog översteprästens fasttjänare och tog bort hans högra öra. 51 Men Jesus svarade och sade: ”Låt det vara nog fram till detta!” Och han rörde vid örat och helade honom.

52 Och Jesus sade till dem som hade kommit dit mot honom, överstepräster och tempelkommendanter och äldste: ”Som mot en rövare har ni gått ut med svärd och påkar. 53 När jag varje dag var med er i templet, räckte ni inte ut händerna mot mig. Men detta är er stund och mörkrets auktoritet.”

Petrus förnekar Jesus

54 Och de tog fast honom och förde bort och förde in i översteprästens hus. Men Petrus följde långt ifrån. 55 Och när de tände runt en eld mitt på innergården och satte sig tillsammans, satt Petrus mitt ibland dem.

56 Och där såg honom en tjänsteflicka sitta mot ljuset, och hon blickade på honom och sade: ”Även den där var med honom.” 57 Men han nekade och sade: ”Jag känner honom inte, kvinna.” 58 Och efter en kort stund var det en annan som såg honom och sade: ”Även du är en av dem.” Men Petrus sade: ”Människa, det är jag inte!” 59 Och när det gått ungefär en timme, var det en annan som insisterade och sade: ”I sanning var också den där med honom. Och han är ju galilé.” 60 Men Petrus sade: ”Människa, jag förstår inte vad du säger!” Och genast, medan han ännu talade, gol en tupp.

61 Och då vände sig Herren och såg på Petrus. Och Petrus blev påmind om Herrens ord, hur han sagt honom att: ”Innan tuppen gal idag ska du förneka mig tre gånger.” 62 Och han gick ut utanför och grät bittert.

Jesus inför Sanhedrin

63 Och männen som ansatte honom förlöjligade honom och pryglade, 64 och de täckte över runt honom och frågade och sade: ”Profetera! Vem är det som högg till dig?” 65 Och mycket annat sade de smädande till honom.

66 Och när det blev dag samlades folkets äldsteråd, både överstepräster och skriftlärda, och de förde bort honom till sin Sanhedrin 67 och sade: ”Om du är Kristus, säg oss!” Men han sade till dem: ”Om jag säger er det kommer ni inte att tro, 68 och om jag frågar kommer ni inte att svara. 69 Men från nu ska Människosonen vara sittande vid Guds makts högra sida.” 70 Och alla sade: ”Du är alltså Guds Son?” Och han sade till dem: ”Ni säger att Jag Är.” 71 Och de sade: ”Vad mer har vi för behov av vittnebörd? För vi har själva hört det från hans mun.”

23

Jesus inför Pilatus

1 Och upp stod hela deras mängd och förde honom inför Pilatus. 2 Och de började anklaga honom och säga: ”Denne har vi funnit förvrida vårt folkslag och hindra från att ge uppbörder till kejsaren, och säga sig själv vara Kristus, en kung.” 3 Och Pilatus frågade honom och sade: ”Du är judarnas kung?” Och han svarade honom och sade: ”Du säger det.” 4 Och Pilatus sade till översteprästerna och skarorna: ”Jag finner ingen sak mot denna människa.”

5 Men de framhärdade och sade att: ”Han hetsar upp folket och undervisar över hela Judeen, och har börjat från Galileen ända hit.” 6 Men när Pilatus hörde det, frågade han om människan är galilé. 7 Och när han insåg att han är av Herodes auktoritet, skickade han upp honom till Herodes, som också han var i Jerusalem under dessa dagar.

Jesus inför Herodes

8 Och Herodes, när han såg Jesus, gladde sig väldigt. För han hade sedan avsevärda tider velat se honom, eftersom han hört om honom, och hoppades få se något tecken komma genom honom. 9 Och han frågade honom med åtskilliga ord, men han svarade inget till honom. 10 Och där stod översteprästerna och de skriftlärda, intensivt anklagande honom.

11 Och då föraktade honom [även*] Herodes med sina trupper, och han förlöjligade och klädde i en glansfull skrud och skickade tillbaka honom till Pilatus. 12 Och de blev vänner, både Herodes och Pilatus, på den dagen med varandra. För tidigare hade de varit i fiendskap mot varann.

Jesus döms till döden

13 Men Pilatus sammankallade översteprästerna och ledarna och folket 14 och sade till dem: ”Ni har fört till mig denna människa som en som vänder bort folket. Och se: jag har inför er förhört, och inte funnit hos denna människa den sak för vilken ni anklagar honom. 15 Nej, inte heller Herodes, för han har skickat tillbaka honom till oss. Och se, inget värt döden är begått av honom. 16 Jag ska nu tukta honom och frige.”*

18 Men de skrek högt hela hopen och sade: ”Ta bort den där! Och frige åt oss Barabbas!” – 19 som för ett uppror som skett i staden och för mord var kastad i fängelset. 20 Men åter ropade Pilatus till dem och ville frige Jesus. 21 Men de utropade och sade: ”Korsfäst! Korsfäst honom!” 22 Och en tredje gång sade han till dem: ”Vad för ont har då denne gjort? Ingen sak värd döden fann jag mot honom. Jag ska nu tukta honom och frige.” 23 Men de låg på med väldiga röster och begärde att han skulle korsfästas, och deras röster blev övermäktiga.

24 Och Pilatus tilldömde att deras önskemål skulle ske. 25 Och han frigav den som för uppror och mord var kastad i fängelse, den de begärde. Men Jesus utlämnade han åt deras vilja.

Jesus blir korsfäst

26 Och när de förde bort honom tog de tag i Simon, en kyrené som kom in från landsbygden, och lade på honom korset att bära bakom Jesus. 27 Och det följde honom en stor mängd av folket, och av kvinnor som slog sig själva och jämrade sig över honom.

28 Men vänd till dem sade Jesus: ”Jerusalems döttrar! Gråt inte över mig, utan gråt över er själva och över era barn. 29 För se, det kommer dagar under vilka man ska säga: Saliga de ofruktsamma, och de moderliv som inte fött och bröst som inte har gett näring. 30 *Då ska man börja säga till bergen: Fall över oss, och till kullarna: Övertäck oss! 31 För om de gör detta med det saftfulla träet, vad ska då ske med det torra?”

32 Och de förde även ut andra, två missdådare, med honom för att avrättas. 33 Och när de kom till den plats som kallas Kranium korsfäste de honom och missdådarna där, den ene vid högra sidan och den andre vid vänstra. 34 *⟦Men* Jesus sade: ”Far, förlåt dem. För de vet inte vad de gör.”⟧ Och de delade upp hans kläder och kastade lott.

35 Och folket stod och skådade, och även ledarna fnös och sade: ”Andra har han frälst! Han får frälsa sig själv, om den där är Guds Kristus, den Utvalde.” 36 Och sedan förlöjligade honom även soldaterna, som kom fram och bar fram surt vin åt honom 37 och sade: ”Om du är judarnas kung, fräls dig själv!” 38 Och det fanns också en överskrift över honom*: ”Judarnas kung är denne.”

39 Och en av de upphängda missdådarna smädade honom och sade: ”Är inte du Kristus? Fräls dig själv och oss!” 40 Men då svarade den andre och näpste honom och sade: ”Fruktar inte du heller Gud? För du är under samma dom. 41 Och vi rättfärdigt, för vi erhåller vad det är värt för det vi begått. Men denne har inget ovettigt begått.” 42 Och han sade: ”Jesus, kom ihåg mig när du kommer till* ditt rike*.” 43 Och han sade till honom: ”Amen, dig säger jag: Idag ska du vara med mig i paradiset.”

Jesus dör

44 Och det var redan ungefär sjätte timmen. Och ett mörker kom över hela landet* ända till nionde timmen*, 45 när solen tog slut. Och förhänget i tempelbyggnaden revs mitt itu, 46 *och Jesus ropade med väldig röst och sade: ”Far! I dina händer överbringar jag min ande.” Och sedan han sagt detta, gav han upp andan.

47 Men när centurionen såg det som hände, ärade han Gud och sade: ”Verkligen, den där människan var rättfärdig.” 48 Och vid denna åskådan, när alla skarorna som kommit samman dit skådade det som hände, slog de mot bröstkorgarna och återvände hem. 49 Men alla hans bekanta stod långt ifrån, även kvinnorna som hade följt med honom från Galileen och såg detta.

Jesus begravs

50 Och se: en man vid namn Josef, som var rådsherre [och] en god och rättfärdig man – 51 denne var inte överens med deras plan och handlande – från Arimathaia, en judarnas stad, och som väntade på Guds rike. 52 Denne gick till Pilatus och frågade om att få Jesu kropp. 53 Och han tog ner och vek in den i linnetyg, och lade honom i en uthuggen grav där ännu ingen var liggande. 54 Och det var förberedelsedag, och sabbat började gry*.

55 Men efter följde kvinnorna som var komna från Galileen med honom, och de skådade graven och hur hans kropp där blev lagd. 56 Och de återvände hem och beredde doftkryddor och balsam. Och under sabbaten höll de sig stilla enligt budet.

24

Den tomma graven

1 Men den första dagen i veckan, i djup gryning, kom de till graven bärande det de berett av doftkryddor. 2 Men de fann stenen bortrullad från graven. 3 Och när de gick in, fann de inte Herren Jesu kropp.

4 Och det hände sig, under det att de var villrådiga om detta, och se: två män stod framför dem i blixtrande skrud. 5 Och när de blev förskräckta och böjde ansiktena mot jorden, sade de till dem: ”Varför söker ni den levande hos de döda? 6 Han är inte här. Nej, han har uppväckts! Kom ihåg hur han talade till er när han ännu var i Galileen, 7 och sade om Människosonen att han måste bli utlämnad i syndiga människors händer och korsfäst, och den tredje dagen uppstå.” 8 Och då kom de ihåg hans ord.

9 Och de återvände från graven och berättade allt detta för de elva och för alla de övriga. 10 Och de var Maria Magdalén och Johanna och Maria Jakobs mor och de övriga kvinnorna med dem. De sade till apostlarna detta, 11 och det syntes inför dem som nonsens med dessa ord och de trodde inte på dem.

12 Men Petrus stod upp och sprang till graven, och när han blickade in, ser han bara linnebindlarna. Och han gick iväg till sig, förundrad över det som hade hänt.

Jesus visar sig för Emmausvandrarna

13 Och se: två av dem var samma dag gående till en by som är sextio stadier* från Jerusalem och vars namn är Emmaus. 14 Och de pratade med varandra om allt detta som hade inträffat. 15 Och det hände sig, under det att de pratade och diskuterade, att då Jesus själv närmade sig och gick med dem. 16 Men deras ögon hölls kvar så att de inte kände igen honom. 17 Och han sade till dem: ”Vad för ord är dessa som ni skiftar med varandra medan ni vandrar?”

Och de stannade, dysterögda. 18 Och en vid namn Kleopas svarade och sade till honom: ”Du ensam vistas i Jerusalem och vet inte det som har hänt i staden under dessa dagar.” 19 Och han sade till dem: ”Vad då?” Och de sade till honom: ”Det om Jesus nazarén, som kom som en profetman, mäktig i gärning och ord inför Gud och hela folket. 20 Och hur de utlämnade honom, våra överstepräster och ledare, till en dödsdom och korsfäste honom. 21 Och vi hoppades att han är den som kommer att återlösa Israel.

Men dessutom med allt detta går det nu* denna tredje dag sedan detta hände. 22 Men även några kvinnor från oss har mystifierat oss. De kom i gryningen till graven 23 och fann inte hans kropp, men de kom och sade sig också ha sett en vision med änglar som säger att han lever. 24 Och då gick några av dem som var med oss bort till graven, och de fann det så som också kvinnorna hade sagt. Men honom såg de inte.”

25 Och han sade till dem: ”O ni oförnuftiga och långsamma i hjärtat till att tro på allt som profeterna har talat! 26 Var det inte detta Kristus måste lida och sedan gå in i sin härlighet?” 27 Och börjande från Mose och från alla profeterna uttolkade han för dem i alla Skrifterna det som rör honom själv.

28 Och de närmade sig byn dit de gick, och han gjorde som om han skulle gå mer fjärran. 29 Och de tvingade honom och sade: ”Bli kvar hos oss. För det är mot afton och dagen har redan vikit.” Och han gick in för att bli kvar med dem. 30 Och det hände sig, vid det att han lutade sig till bords med dem, att han tog brödet och välsignade och bröt och gav åt dem. 31 Och deras ögon öppnades upp, och de kände igen honom – och han blev försvunnen* från deras åsyn.

32 Och de sade till varandra: ”Var inte vårt hjärta brinnande [inom oss*] när han talade till oss på vägen, när han öppnade upp för oss Skrifterna?” 33 Och de stod upp i samma stund och återvände till Jerusalem. Och de fann de elva fylkade och de som var med dem, 34 som sade att: ”Verkligen, uppväckt är Herren! Och han har visat sig för Simon.” 35 Och själva utlade de det som hänt på vägen, och hur han blev känd för dem vid brödsbrytelsen.

Jesus visar sig för lärjungarna

36 Och medan de talade om detta, stod han själv mitt ibland dem och säger till dem: ”Frid åt er!” 37 Men de blev uppskrämda och förskräckta och tyckte sig skåda en ande. 38 Och han sade till dem: ”Varför är ni oroade? Och varför kommer det upp funderingar i ert hjärta? 39 Se mina händer och mina fötter, att Jag Är densamme*. Känn på mig och se. För en ande har inte kött och knotor, så som ni skådar mig att jag har.” 40 Och sedan han sagt detta, visade han dem händerna och fötterna. 41 Och när de fortfarande inte trodde av glädjen och var förundrade, sade han till dem: ”Har ni något ätbart här?” 42 Och de gav honom en del av en stekt fisk*, 43 och han tog inför dem och åt.

44 Och han sade till dem: ”Dessa är mina ord som jag talade till er medan jag ännu var med er: att allt måste uppfyllas som är skrivet i Mose lag och profeterna och psalmerna om mig.” 45 Sedan öppnade han upp deras sinne till att förstå Skrifterna. 46 Och han sade till dem att: ”Så är skrivet: att Kristus ska lida och uppstå från de döda den tredje dagen, 47 och att det ska förkunnas i hans namn sinnesändring till* synders förlåtelse för alla folkslagen, börjande från Jerusalem. 48 Ni är vittnen om detta. 49 Och [se:*] jag sänder min Fars löfte över er. Men ni ska sätta er i staden tills ni blivit iklädda från höjden med kraft.”

Jesu himmelsfärd

50 Och han förde ut dem [utanför*] ända till Bethania, och han lyfte sina händer och välsignade dem. 51 Och det hände sig, under det att han välsignade dem, att han gick ifrån dem och fördes upp till himlen. 52 Och de tillbad honom, och återvände till Jerusalem med stor glädje. 53 Och de var ständigt i templet och välsignade Gud.

* 1:15 1:15Dom 13:14

* 1:17 1:17Mal 4:6

* 1:17 1:17 med Eller ”till”

* 1:28 1:28 Gläd dig Eller ”Var hälsad”

* 1:28 1:28 Andra handskrifter fortsätter: ”Välsignad är du bland kvinnor” (jfr 1:42)

* 1:35 1:35 föds Eller ”avlas”

* 1:35 1:35 det heliga som föds kallas Eller ”det som föds kallas heligt,”

* 1:37 1:37 omöjligt Eller ”maktlöst”

* 1:45 1:45 trodde, för Eller ”trodde att”

* 1:46 1:46 Mariam Några latinska handskrifter: ”Elisabet”

* 1:78 1:78 ska... besöka Andra handskrifter: ”har... besökt”

* 2:14 2:14 frid bland Andra handskrifter: ”frid, åt”

* 2:14 2:14 av Andra handskrifter: [-]

* 2:14 2:14 välbehag Eller ”god vilja”

* 2:23 2:232 Mos 13:2, 12

* 2:24 2:243 Mos 12:8

* 2:52 2:52 visheten Andra handskrifter: ”vishet”

* 2:52 2:52 resning Eller ”ålder”

* 3:4 3:4fJes 40:3f

* 3:4 3:4 röst i ödemarken: Bered Eller ”röst: I ödemarken, bered”

* 3:29 3:29 Jesus Grekisk form av Josua

* 4:4 4:45 Mos 8:3

* 4:8 4:85 Mos 6:13

* 4:10 4:10fPs 91:11f

* 4:12 4:125 Mos 6:16

* 4:16 4:16 Nazara Andra handskrifter: ”Nazaret”

* 4:18 4:18fJes 61:1f

* 4:34 4:34 Va! Eller ”Stopp!”

* 4:41 4:41 vrålande Andra handskrifter: ”skrikande”

* 4:44 4:44 Judeens Andra handskrifter: ”Galileens”

* 5:17 5:17 han skulle hela Andra handskrifter: ”hela dem”

* 5:34 5:34 bröllopssalens Eller ”brudkammarens”

* 5:39 5:39 ljuvt Andra handskrifter: ”ljuvare”

* 6:1 6:1 en sabbat Andra handskrifter: ”den näst första sabbaten”

* 6:4 6:4 Hur Andra handskrifter: [-]

* 6:32 6:32 vilket tack blir Eller ”vilken nåd är” (även i 6:33, 34)

* 6:33 6:33 då Andra handskrifter: [-]

* 6:48 6:48 eftersom det var väl byggt Andra handskrifter: ”för det var grundat på klippan” (jfr Matt 7:25)

* 7:24 7:24 Vad gick ni... för att skåda? Eller ”Varför gick ni...? För att skåda...” (även i 7:25-26)

* 7:27 7:27Mal 3:1

* 8:3 8:3 dem Andra handskrifter: ”honom”

* 8:10 8:10Jes 6:9

* 8:19 8:19 bröder Eller ”syskon” (även i 8:20-21, jfr Matt 12:50)

* 8:26 8:26 gerasenernas Andra handskrifter: ”gadarenernas” (jfr Matt 8:28) eller ”gergesenernas”

* 8:27 8:27 bland Eller ”i”

* 8:43 8:43 hos läkare hade gjort slut på alla tillgångarna och Andra handskrifter: [-]

* 8:45 8:45 Petrus Andra handskrifter: ”Petrus och de som var med honom”

* 9:2 9:2 de sjuka Andra handskrifter: [-]

* 9:3 9:3 var Andra handskrifter: [-]

* 9:14 9:14 Ungefär Andra handskrifter: [-]

* 9:32 9:32 när de hade vaknat upp Eller ”då de hållit sig vakna”

* 9:35 9:35 Utvalde Andra handskrifter: ”Älskade”

* 9:54 9:542 Kung 1:10

* 9:54 9:54 förtära dem Andra handskrifter: ”förtära dem, såsom även Elia gjorde”

* 9:55 9:55 Senare handskrifter fortsätter: ”...och sade: Ni vet inte av vilken ande ni är. Människosonen har inte kommit för att förgöra människors själar, utan frälsa”

* 9:59 9:59 Herre Andra handskrifter: [-]

* 9:62 9:62 till honom Andra handskrifter: [-]

* 10:1 10:1 sjuttiotvå Andra handskrifter: ”sjuttio” (även i 10:17)

* 10:27 10:275 Mos 6:5, 3 Mos 19:18

* 10:32 10:32 kom det Andra handskrifter: [-]

* 10:35 10:35 två denarer Ca två dagslöner

* 10:38 10:38 hos sig Andra handskrifter: ”hos sig i sitt hem”

* 10:42 10:42 ett enda Andra handskrifter: ”få ting eller ett enda”

* 11:3 11:3 tillkommande Eller ”behövliga” eller ”dagliga” eller ”morgondagliga”

* 11:10 11:10 ska det öppnas Andra handskrifter: ”öppnas det”

* 11:11 11:11 be om fisk, och Andra handskrifter: ”be om bröd, inte kommer han att ge honom en sten? Eller också fisk – inte” (jfr Matt 7:9)

* 11:15 11:15 Beelzebul Hebreiska för ”upphöjd herre” (djävulen)

* 11:21 11:21 fålla Eller ”gård” eller ”palats”

* 11:33 11:33 eller under skäppan Andra handskrifter: [-]

* 11:33 11:33 skäppan Lat. modius, mått om ca 9 liter

* 11:34 11:34 generöst Eller ”friskt” eller ”uppriktigt”

* 12:6 12:6 två ass 2/16 denar (dagslön)

* 12:25 12:25 ålder Eller ”längd”

* 12:25 12:25 aln Knappt 0,5 m

* 12:35 12:352 Mos 12:11

* 12:38 12:38 andra... tredje nattväkten Ca kl 21-24 och 00-03

* 12:39 12:39 inte Andra handskrifter: ”varit vaken och inte”

* 12:53 12:53Mika 7:6

* 12:54 12:54 molnet Andra handskrifter: ”ett moln”

* 12:59 12:59 leptonen 1/128 denar (dagslön)

* 13:7 13:7 nu Andra handskrifter: [-]

* 13:11 13:11 helt och hållet Eller ”överhuvudtaget”

* 13:21 13:21 seamått Ca 13 liter

* 13:27 13:27Ps 6:9

* 13:27 13:27 Jag känner [er] inte. Varifrån är ni? Andra handskrifter: ”Jag vet inte varifrån ni är”

* 13:35 13:35Ps 118:26

* 13:35 13:35 det ska komma när Andra handskrifter: [-]

* 14:1 14:1 fariseerna Andra handskrifter: ”av fariseerna”

* 14:5 14:5 son Andra handskrifter: ”åsna”

* 15:8 15:8 drachma Ca en denar (dagslön)

* 15:16 15:16 mätta sig Andra handskrifter: ”fylla sin mage”

* 15:21 15:21 son Andra handskrifter fortsätter: ”Gör mig som en av dina lejda arbetare” (jfr 15:19)

* 16:6 16:6 hundra batmått Ca 4 000 liter

* 16:7 16:7 hundra kormått Ca 40 000 liter

* 16:9 16:9 mammon Arameiska för ”rikedom”

* 16:16 16:16 tvingar sig Eller ”tvingas”

* 17:21 17:21 inom Eller ”ibland”

* 17:24 17:24 på sin dag Andra handskrifter: [-]

* 17:35 17:35 Senare handskrifter fortsätter (17:36): ”Två ska vara på åkern. En ska tas med, och den andre ska lämnas” (jfr Matt 24:40)

* 18:7 18:7 natt, och han är tålmodig Eller ”natt? Och dröjer han”

* 18:11 18:11 och bad detta för sig själv Eller ”för sig själv och bad detta”

* 18:20 18:202 Mos 20:12f

* 18:24 18:24 bli djupt bedrövad Andra handskrifter: [-]

* 18:30 18:30 erhåller Andra handskrifter: ”får”

* 19:13 19:13 minor Motsvarar 100 denarer (dagslöner) var

* 19:38 19:38Ps 118:26

* 19:46 19:46Jes 56:7, Jer 7:11

* 20:17 20:17Ps 118:22

* 20:24 20:24 denar Ca en dagslön för arbetaren

* 20:27 20:27 säger Andra handskrifter: ”säger emot”

* 20:28 20:285 Mos 25:5f

* 20:37 20:372 Mos 3:6

* 20:42 20:42fPs 110:1

* 21:2 21:2 två leptoner 2/128 denar (dagslön)

* 21:26 21:26 andan Eller ”själen”

* 21:27 21:27Dan 7:13

* 22:37 22:37Jes 53:12

* 22:43 22:43-44 Andra handskrifter: [-]

* 22:46 22:46 be, att Eller ”be, så att”

* 23:11 23:11 även Andra handskrifter: [-]

* 23:16 23:16 Senare handskrifter fortsätter (23:17): ”Men han hade nödtvång att frige en åt dem varje högtid” (jfr Mark 15:6)

* 23:30 23:30Hos 10:8

* 23:34 23:34Ps 22:19

* 23:34 23:34 Men Jesus sade: ”Far, förlåt dem. För de vet inte vad de gör.” Andra handskrifter: [-]

* 23:38 23:38 över honom Andra handskrifter: ”skriven över honom med grekiska och romerska och hebreiska bokstäver”

* 23:42 23:42 till Andra handskrifter: ”med”

* 23:42 23:42 ditt rike Eller ”din kungamakt”

* 23:44 23:44 landet Eller ”jorden”

* 23:44 23:44 sjätte... nionde timmen Ca kl 12 och 15

* 23:46 23:46Ps 31:6

* 23:54 23:54 gry Eller ”inledas”

* 24:13 24:13 sextio stadier Ca 11 km. Andra handskrifter: ”hundrasextio stadier” (ca 30 km)

* 24:21 24:21 går det nu Eller ”låter han det nu gå”

* 24:31 24:31 försvunnen Eller ”osynlig”

* 24:32 24:32 inom oss Andra handskrifter: [-]

* 24:39 24:39 Jag Är densamme Eller ”det är jag själv”

* 24:42 24:42 fisk Andra handskrifter: ”fisk och av en vaxkaka med honung”

* 24:47 24:47 till Andra handskrifter: ”och”

* 24:49 24:49 se: Andra handskrifter: [-]

* 24:50 24:50 utanför Andra handskrifter: [-]

Evangelium enligt Johannes

1

2

3

4

5

6

7

8

9

10

11

12

13

14

15

16

17

18

19

20

21

Evangelium enligt Johannes

1

Ordet blev kött

1 I begynnelsen var Ordet. Och Ordet var hos Gud, och Ordet var Gud. 2 Denne var i begynnelsen hos Gud. 3 Allt kom genom honom, och utan honom kom inte ett* enda som kommit. 4 I honom var liv, och livet var människornas ljus. 5 Och ljuset lyser i mörkret, och mörkret har inte gripit* det.

6 Det kom en människa, sänd från Gud. Hans namn var Johannes. 7 Denne kom till ett vittnesbörd, för att vittna om ljuset, för att alla skulle komma till tro genom honom. 8 Denne var inte ljuset, utan för att vittna om ljuset.

9 Det sannfärdiga ljuset, som lyser upp varje människa, var kommande in i världen. 10 I världen var han, och världen blev till genom honom. Och världen kände honom inte. 11 Till sitt eget kom han. Och hans egna tog inte emot honom. 12 Men alla som tog emot honom, åt dem gav han rättighet att bli Guds barn: åt dem som tror på hans namn, 13 som inte av blod eller av kötts vilja eller av mans vilja har fötts, utan av Gud.

14 Och Ordet blev kött och hade sitt tält bland oss. Och vi skådade hans härlighet, en härlighet som hos en Enfödd från Fadern, full av nåd och sanning. 15 Johannes vittnar om honom och har ropat och sagt: ”Det var denne om vilken jag sade: Han som kommer efter mig har blivit före mig, för han var först före mig.” 16 För av hans fullhet har vi alla fått, och nåd efter* nåd. 17 För lagen gavs genom Mose. Nåden och sanningen kom genom Jesus Kristus. 18 Gud har ingen någonsin sett. Enfödd* Gud som är i Faderns famn, denne har utlagt.

Johannes Döparens vittnesbörd

19 Och detta är Johannes vittnesbörd, när judarna från Jerusalem sände [till honom*] präster och leviter för att fråga honom: ”Vem är du?” 20 Och han bekände och förnekade inte, och han bekände att: ”Jag är inte Kristus.” 21 Och de frågade honom: ”Så vad? Är du Elia?” Och han säger: ”Det är jag inte.” – ”Är du Profeten?” Och han svarade: ”Nej.”

22 De sade då till honom: ”Vem är du? Så att vi kan ge ett svar till dem som har skickat oss. Vad säger du om dig själv?” 23 *Han sade: ”Jag är en ropandes röst i ödemarken: Rikta* upp Herrens väg, så som profeten Esaias har sagt.”

24 Det fanns också* utsända från fariseerna, 25 och de frågade honom och sade till honom: ”Varför döper du då? Om du inte är Kristus eller Elia eller Profeten?” 26 Johannes svarade dem och sade: ”Jag döper i vatten. Mitt ibland er står en som ni inte känner, 27 han som kommer efter mig, och jag är inte värdig att lossa hans sandalrem.” 28 Detta hände i Bethania* på andra sidan Jordan där Johannes var och döpte.

29 Dagen därpå ser han Jesus komma till honom, och han säger: ”Se: Guds offerlamm* som tar bort världens synd! 30 Det är denne om vilken jag sade: Efter mig kommer en man som har blivit före mig, för han var först före mig. 31 Och jag kände honom inte. Men för att han ska visas för Israel, därför har jag kommit och döper i vatten.”

32 Och Johannes vittnade och sade att: ”Jag har skådat Anden komma ner som en duva från himlen, och den blev kvar över honom. 33 Och jag kände honom inte. Men han som skickade mig att döpa i vatten, denne sade till mig: Den över vilken du ser att Anden kommer ner och blir kvar över honom, denne är det som döper i helig Ande. 34 Och jag har sett och vittnat att denne är Guds Son.”

Jesu första lärjungar

35 Dagen därpå stod där åter Johannes och två av hans lärjungar. 36 Och han ser på Jesus som kommer vandrande, och säger: ”Se: Guds offerlamm!” 37 Och de två lärjungarna hörde honom tala och följde Jesus.

38 Men Jesus vände sig och skådade dem följa efter, och säger till dem: ”Vad söker ni?” Och de sade till honom: ”Rabbi”, vilket utsägs översatt Lärare, ”var håller du till?” 39 Han säger till dem: ”Kom och ni ska se.” De kom då och såg var han höll till, och hos honom blev de kvar den dagen. Timmen var ungefär den tionde*.

40 Andreas, bror till Simon Petrus, var en av de två som hade hört från Johannes och följt honom. 41 Denne finner först sin egen bror Simon och säger till honom: ”Vi har funnit Messias!”, vilket är översatt Kristus. 42 Han förde honom till Jesus. Då såg Jesus på honom och sade: ”Du är Simon, Johannes son. Du ska kallas Kefas”, vilket översätts Petrus*.

43 Dagen därpå ville han gå ut till Galileen, och finner Filippos. Och till honom säger Jesus: ”Följ mig.” 44 Och Filippos var från Bethsaida, från Andreas och Petrus stad. 45 Filippos finner Nathanael och säger till honom: ”Den som Mose skrev om i lagen, och även profeterna, har vi funnit: Jesus, Josefs son från Nazaret.” 46 Och då sade honom Nathanael: ”Från Nazaret? Kan något gott vara därifrån?” Filippos säger honom: ”Kom och se!”

47 Jesus såg Nathanael komma till honom, och säger om honom: ”Se: sannerligen en israelit i vilken svek inte finns.” 48 Nathanael säger till honom: ”Varifrån känner du mig?” Jesus svarade och sade till honom: ”Före det att Filippos ropade på dig, när du var under fikonträdet, såg jag dig.” 49 Då svarade honom Nathanael: ”Rabbi, du är Guds Son. Du är Israels kung!” 50 Jesus svarade och sade till honom: ”Eftersom jag sade dig att jag såg dig under fikonträdet, tror du? Större än detta ska du se.” 51 *Och han säger till honom: ”Amen, amen, jag säger er: Ni ska se himlen öppnad och Guds änglar stiga upp och stiga ner över Människosonen.”

2

Jesus gör vatten till vin

1 Och den tredje dagen blev det bröllop i Kana i Galileen, och Jesu mor var där. 2 Och även Jesus och hans lärjungar blev bjudna till bröllopet. 3 Och när det saknades vin, säger Jesu mor till honom: ”Vin har de inte.” 4 [Och] Jesus säger till henne: ”Vad mellan mig och dig, kvinna? Ännu har inte min stund kommit.” 5 Hans mor säger till tjänarna: ”Vad han än säger er, gör det.”

6 Och där fanns sex vattenkärl av sten för judarnas rening liggande, som hade rum för två eller tre metreter* var. 7 Jesus säger till dem: ”Fyll vattenkärlen med vatten.” Och de fyllde dem ända upp. 8 Och han säger till dem: ”Ös nu upp och bär till festvärden.” Och de bar.

9 Men när festvärden smakade på vattnet, som hade blivit vin – och han visste inte varifrån det är, men tjänarna visste som hade öst upp vattnet – ropar festvärden på brudgummen 10 och säger till honom: ”Varje människa sätter först fram det fina vinet, och när de är berusade det ringare. Du har bevarat det fina vinet fram till nu.”

11 Denna tecknens begynnelse gjorde Jesus i Kana i Galileen. Och han visade sin härlighet, och hans lärjungar trodde på honom. 12 Efter detta gick han ner till Kafarnaum, han och hans mor och [hans] bröder* och hans lärjungar. Och där blev de kvar inte många dagar.

Det gamla och det nya templet

13 Och judarnas påsk var nära, och upp till Jerusalem gick Jesus. 14 Och han fann i templet dem som sålde oxar och får och duvor, och pengaväxlarna som satt. 15 Och han gjorde ett gissel av rep och drev ut alla från templet, både fåren och oxarna. Och växlarnas slantar utgöt han, och borden vände han upp och ner, 16 och till dem som sålde duvorna sade han: ”Ta bort detta härifrån! Gör inte min Fars hus till ett marknadshus!” 17 *Hans lärjungar kom ihåg att det är skrivet: Niten för ditt hus ska förtära mig.

18 Då svarade judarna och sade till honom: ”Vilket tecken visar du oss, eftersom du gör detta?” 19 Jesus svarade och sade till dem: ”Riv denna tempelbyggnad. Och på tre dagar ska jag resa upp den.” 20 Då sade judarna: ”Fyrtio och sex år har denna tempelbyggnad byggts. Och du ska på tre dagar resa upp den?” 21 Men denne talade om sin kropps tempelbyggnad. 22 När han så blev uppväckt från de döda, kom hans lärjungar ihåg att han sagt detta. Och de trodde på Skriften och på ordet som Jesus hade sagt.

23 Och när han var i Jerusalem vid påsken under högtiden kom många till tro på hans namn, när de skådade hans tecken som han gjorde. 24 Men själv anförtrodde sig inte Jesus åt dem, eftersom han kände alla, 25 och för att han inte hade behov av att någon vittnar om människan. För själv visste han vad som fanns i människan.

3

Jesus och Nikodemos

1 Men det fanns en man från fariseerna, Nikodemos var hans namn, en ledare för judarna. 2 Denne kom till honom om natten och sade till honom: ”Rabbi, vi vet att det är från Gud du har kommit som lärare. För ingen kan göra dessa tecken som du gör om inte Gud är med honom.”

3 Jesus svarade och sade till honom: ”Amen, amen, jag säger dig: Om någon inte blir född från ovan* kan han inte se Guds rike.” 4 Nikodemos säger till honom: ”Hur kan en människa födas när han är åldrig? Inte kan han komma in i sin mors moderliv en andra gång och födas?” 5 Jesus svarade: ”Amen, amen, jag säger dig: Om någon inte blir född av vatten och Ande kan han inte komma in i Guds rike. 6 Det som är fött av köttet är kött. Och det som är fött av Anden är ande. 7 Var inte förundrad för att jag sade till dig: Ni måste födas från ovan. 8 Anden blåser vart den vill, och dess röst* hör du. Men du vet inte varifrån den kommer och vart den beger sig. Så är var och en som är född av Anden.”

9 Nikodemos svarade och sade till honom: ”Hur kan detta ske?” 10 Jesus svarade och sade till honom: ”Du är Israels lärare. Och detta förstår du inte? 11 Amen, amen, jag säger dig att det vi vet talar vi, och det vi har sett vittnar vi om. Och vårt vittnesbörd tar ni inte emot. 12 Om jag har sagt er det jordiska och ni inte tror, hur ska ni tro om jag säger er det himmelska?

13 Och ingen har stigit upp till himlen utom den som steg ner från himlen: Människosonen*. 14 Och liksom Mose upphöjde ormen i ödemarken, så måste Människosonen bli upphöjd, 15 för att var och en som tror på honom ska ha eoniskt liv. 16 För så älskade Gud världen att den enfödde Sonen gav han, för att var och en som tror på honom inte ska gå förlorad utan ha eoniskt liv. 17 För Gud sände inte Sonen till världen för att döma världen, utan för att världen ska bli frälst genom honom. 18 Den som tror på honom blir inte dömd. Men den som inte tror är redan dömd, eftersom han inte har trott på Guds enfödde Sons namn.

19 Och detta är domen: att ljuset har kommit in i världen, och människorna älskade mörkret mer än ljuset, för deras gärningar var onda. 20 För var och en som utövar usla ting hatar ljuset och kommer inte till ljuset, för att inte hans gärningar ska avslöjas. 21 Men den som gör sanningen kommer till ljuset, för att hans gärningar ska framträda: att de i Gud är utförda.”*

Jesus och Johannes Döparen

22 Efter detta gick Jesus och hans lärjungar till det judeiska landet, och där stannade han med dem och döpte. 23 Men även Johannes var och döpte, i Ainon nära Salim, eftersom det fanns stora vatten där. Och folk kom dit och blev döpta, 24 för ännu var inte Johannes kastad i fängelset.

25 Det kom då upp en diskussion från Johannes lärjungar med en jude* om rening. 26 Och de kom till Johannes och sade till honom: ”Rabbi, han som var med dig på andra sidan Jordan, som du har vittnat om, se: denne döper, och alla går till honom.”

27 Johannes svarade och sade: ”En människa kan inte ta sig ens ett enda om inte det är honom givet från himlen. 28 Ni själva vittnar för mig att jag sagt [att] jag inte är Kristus, utan att jag är sänd framför denne. 29 Den som har bruden är brudgum. Men brudgummens vän, som står och lyssnar till honom, gläds med glädje av brudgummens röst. Denna min glädje är nu uppfylld. 30 Denne måste växa och jag minska.”*

31 Den som kommer från ovan är ovanför alla. Den som är av jorden är av jorden och talar utifrån jorden. Den som kommer från himlen [är ovanför alla].* 32 Det han har sett och hört, det vittnar han om. Och hans vittnesbörd tar ingen emot. 33 Den som tar emot hans vittnesbörd har satt sigill att Gud är sann.

34 För den som Gud har sänt talar Guds ord, för icke utifrån mått ger han Anden. 35 Fadern älskar Sonen och har gett allt i hans hand. 36 Den som tror på Sonen har eoniskt liv. Men den som är ohörsam mot Sonen ska inte se liv, utan Guds vrede blir kvar över honom.

4

Jesus och den samariska kvinnan

1 När nu Jesus förstod att fariseerna hade hört att Jesus gör och döper fler lärjungar än Johannes – 2 även om nu Jesus själv inte döpte, utan hans lärjungar – 3 lämnade han Judeen och gick åter bort till Galileen. 4 Men han måste gå genom Samarien. 5 Han kommer nu till en stad i Samarien som kallas Sykar, nära den marklott som Jakob gav till Josef sin son. 6 Och där fanns Jakobs källa. Jesus, nu matt av vägfärden, satt så vid källan. Timmen var ungefär den sjätte*.

7 Det kommer en kvinna från Samarien för att ösa vatten. Jesus säger till henne: ”Ge mig att dricka.” 8 Hans lärjungar hade nämligen gått bort till staden för att köpa födoämnen. 9 Då säger honom den samariska kvinnan: ”Hur kan du, som är jude, be från mig om att dricka som är en samarisk kvinna?” För judar samsas inte med samarier.

10 Jesus svarade och sade till henne: ”Om du visste om Guds fria gåva, och vem det är som säger dig: Ge mig att dricka, hade du bett honom och han hade gett dig levande vatten.” 11 [Kvinnan*] säger till honom: ”Herre, inte ens ett öskar har du. Och brunnen är djup. Varifrån har du då det levande vattnet? 12 Inte är du större än vår fader Jakob, som gav oss brunnen och själv drack ur den, även hans söner och hans boskapsdjur?”

13 Jesus svarade och sade till henne: ”Var och en som dricker av detta vatten kommer åter att törsta. 14 Men den som dricker av det vatten som jag ska ge honom ska aldrig törsta till eonen. Nej, det vatten som jag ska ge honom ska bli i honom en källa med vatten som spritter upp till eoniskt liv.” 15 Kvinnan säger till honom: ”Herre, ge mig det vattnet, så att jag inte måste törsta eller gå över hit för att ösa.”

16 Han säger till henne: ”Bege dig. Ropa på din man och kom hit.” 17 Kvinnan svarade och sade till honom: ”Jag har ingen man.” Jesus säger till henne: ”Med rätta säger du att: Man har jag ingen. 18 För fem män har du haft, och den du nu har är inte din man. Detta har du sagt sant.”

19 Då säger honom kvinnan: ”Herre, jag skådar att en profet är du. 20 Våra fäder har tillbett på detta berg. Och ni säger att i Jerusalem finns platsen där man måste tillbe?” 21 Jesus säger till henne: ”Tro mig, kvinna, att det kommer en stund när det varken är på detta berg eller i Jerusalem ni ska tillbe Fadern. 22 Ni tillber vad ni inte känner. Vi tillber vad vi känner, eftersom frälsningen är från judarna. 23 Men det kommer en stund, och det är nu, när de sannfärdiga tillbedjarna ska tillbe Fadern i ande och sanning. För Fadern söker också sådana som tillber honom. 24 Gud är ande. Och de som tillber honom måste tillbe i ande och sanning.” 25 Kvinnan säger till honom: ”Jag vet att Messias kommer, han som kallas Kristus. När denne kommer ska han delge oss alltsammans.” 26 Jesus säger till henne: ”Jag Är. Den som talar med dig.”

27 Och vid detta kom hans lärjungar, och de var förundrade att han talade med en kvinna. Ingen sade dock: ”Vad söker du?” eller: ”Varför talar du med henne?” 28 Då lämnade kvinnan sitt vattenkärl och gick iväg in i staden, och hon säger till människorna: 29 ”Kom, se en människa som har sagt mig allt vad jag har gjort. Inte är väl denne Kristus?” 30 De gick ut ur staden och började gå till honom.

31 Däremellan frågade honom lärjungarna och sade: ”Rabbi, ät!” 32 Men han sade till dem: ”Jag har mat att äta som ni inte känner.” 33 Då sade lärjungarna till varandra: ”Inte har någon hämtat till honom att äta?” 34 Jesus säger till dem: ”Min mat är att göra viljan hos honom som har skickat mig och fullkomna hans verk. 35 Säger inte ni att det ännu är fyra månader och så kommer skörden? Se, jag säger er: Lyft era ögon och skåda markerna, att de är vita till skörd. Redan* 36 får den som skördar lön och samlar frukt till eoniskt liv, så att den som sår och den som skördar får glädjas tillsammans. 37 För i detta är ordet sannfärdigt, att en är den som sår och en annan den som skördar. 38 Jag har sänt ut er att skörda det ni inte har slitit med. Andra har slitit och ni har gått in i deras möda.”

39 Och från den staden kom många till tro på honom av samarierna, på grund av kvinnans ord när hon vittnade att: ”Han har sagt mig allt som jag har gjort.” 40 När nu samarierna kom till honom, frågade de honom om han kunde bli kvar hos dem. Och han blev kvar där två dagar. 41 Och många fler kom till tro på grund av hans ord, 42 och till kvinnan sade de att: ”Det är inte längre på grund av ditt tal vi tror. För vi har själva hört och vet att denne sannerligen är världens Frälsare.”

Jesus botar en ämbetsmans son

43 Men efter de två dagarna gick han ut därifrån till Galileen, 44 för Jesus själv vittnade att en profet inte har heder i sin egen fädernebygd. 45 När han nu kom till Galileen välkomnade honom galileerna, som hade sett allt vad han hade gjort i Jerusalem under högtiden. För de hade också själva kommit till högtiden.

46 Han kom nu åter till Kana i Galileen, där han hade gjort vattnet till vin. Och där fanns en kunglig ämbetsman vars son var sjuk i Kafarnaum. * 47 När denne hörde att Jesus hade kommit från Judeen till Galileen, gick han iväg till honom och frågade om han kunde komma ner och hela hans son, för han var på väg att dö. 48 Då sade Jesus till honom: ”Om ni inte får se tecken och under, tror ni aldrig.” 49 Den kunglige säger till honom: ”Herre, kom ner innan mitt barn dör!” 50 Jesus säger till honom: ”Gå. Din son lever.” Mannen trodde ordet som Jesus sade till honom och gick.

51 Och redan medan han gick ner, mötte honom hans fasttjänare och sade att hans gosse levde. 52 Han efterhörde då timmen från dem vid vilken han fått det bättre. De sade då till honom att: ”Igår, vid sjunde timmen*, lämnade honom febern.” 53 Då förstod fadern att det var [vid] den timmen Jesus hade sagt till honom: ”Din son lever.” Och han kom till tro, han och hela hans hus. 54 [Och] detta var åter det andra tecknet Jesus gjorde sedan han kommit från Judeen till Galileen.

5

Jesus botar en sjuk vid Bethzatha

1 Efter detta var det en judarnas högtid, och Jesus gick upp till Jerusalem. 2 Och det finns i Jerusalem vid Fårporten en bassäng, som på hebreiska även kallas Bethzatha* och har fem pelargångar. 3 I dessa låg en mängd av de sjuka, blinda, lama, skrumpna.*

5 Och det fanns en man där som hade trettio [och] åtta år i sin sjukdom. 6 Jesus såg denne liggande och förstod att han redan har lång tid, och säger till honom: ”Vill du bli frisk?” 7 Den sjuke svarade honom: ”Herre, jag har ingen människa för att, när vattnet rörs upp, sätta mig i bassängen. Och under det att jag kommer är det en annan före mig som stiger ner.” 8 Då säger honom Jesus: ”Res dig. Ta upp din madrass och vandra.” 9 Och direkt blev mannen frisk, och han tog upp sin madrass och vandrade.

Men det var sabbat på den dagen. 10 Då sade judarna till den botade: ”Det är sabbat. Och det är inte tillåtet för dig att ta upp din madrass.” 11 Men han svarade dem: ”Han som gjorde mig frisk, denne sade åt mig: Ta upp din madrass och vandra.” 12 De frågade honom: ”Vem är den människan som sade åt dig: Ta upp och vandra?” 13 Men den helade visste inte vem det är. För Jesus hade väjt undan, då det var en skara på platsen.

14 Efter detta finner Jesus honom i templet, och han sade till honom: ”Se, du har blivit frisk. Synda inte mer, så att inte något värre händer dig.” 15 Då gick mannen iväg och delgav för judarna att det är Jesus som har gjort honom frisk. 16 Och därför började judarna förfölja Jesus, eftersom han gjorde detta på sabbaten. 17 Men [Jesus] svarade dem: ”Min Far verkar fram till nu. Även jag verkar.” 18 Därför sökte judarna nu desto mer döda honom, eftersom han inte bara upplöste sabbaten utan också kallade Gud sin egen Far och gjorde sig själv lik Gud.

Sonens auktoritet

19 Då svarade Jesus och sade till dem: ”Amen, amen, jag säger er: Sonen kan inte göra något av sig själv, om han inte ser Fadern göra något. För det som denne gör, det gör även Sonen likaså. 20 För Fadern har Sonen kär och visar honom allt som han själv gör. Och större gärningar än dessa ska han visa honom, så att ni förundras. 21 För såsom Fadern uppväcker de döda och levandegör, så levandegör också Sonen dem han vill. 22 För inte heller dömer Fadern någon. Nej, hela domen har han gett till Sonen, 23 för att alla ska hedra Sonen så som de hedrar Fadern. Den som inte hedrar Sonen, hedrar inte Fadern som har skickat honom.

24 Amen, amen, jag säger er att: Den som hör mitt ord och tror på honom som har skickat mig har eoniskt liv. Och till dom kommer han inte, utan har gått över från döden till livet.

25 Amen, amen, jag säger er att det kommer en stund, och det är nu, när de döda ska höra Guds Sons röst. Och de som hör ska leva. 26 För såsom Fadern har liv i sig själv, så har han också gett Sonen att ha liv i sig själv. 27 Och auktoritet har han gett honom att göra dom, eftersom han är Människoson. 28 Var inte förundrade över detta. För det kommer en stund vid vilken alla i gravarna ska höra hans röst 29 och gå ut: de som har gjort det goda till en livets uppståndelse, och de som har utövat det usla till en domens uppståndelse. 30 Jag kan inte göra något av mig själv. Så som jag hör dömer jag. Och min dom är rättfärdig, eftersom jag inte söker min vilja utan viljan hos honom som har skickat mig.

Vittnesbörd om Jesus

31 Om jag vittnar om mig själv är mitt vittnesbörd inte sant*. 32 Det finns en annan som vittnar om mig, och jag vet att sant är det vittnesbörd med vilket han vittnar om mig. 33 Ni har sänt bud till Johannes, och han har vittnat för sanningen. 34 Och från en människa tar jag inte emot vittnesbördet, men detta säger jag för att ni ska bli frälsta. 35 Denne var lampan som brann och lyste, och ni ville jubla för en stund i hans ljus.

36 Men jag har det vittnesbörd som är större än Johannes. För gärningarna som Fadern har gett mig för att jag ska fullkomna dem, själva gärningarna som jag gör, de vittnar om mig att Fadern har sänt mig. 37 Och Fadern som har skickat mig, denne har vittnat om mig. Och hans röst har ni aldrig någonsin hört, och hans skepnad har ni inte sett, 38 och hans ord har ni inte förblivande i er. För den som denne har sänt, honom tror ni inte. 39 Ni utforskar Skrifterna, för ni tänker er att ni i dem har eoniskt liv. Och det är dessa som vittnar om mig, 40 och ni vill inte komma till mig för att ha liv.

41 Ära från människor tar jag inte emot. 42 Nej, jag har lärt känna er, att Guds kärlek har ni inte inom er. 43 Jag har kommit i min Fars namn, och ni tar inte emot mig. Om en annan kommer i sitt eget namn, den tar ni emot. 44 Hur kan ni tro, när ni tar emot ära från varandra och inte söker äran från den ende Guden?

45 Tänk er inte att jag kommer att anklaga er hos Fadern. Det finns den som anklagar er: Mose, till vilken ni har satt hopp. 46 För om ni trodde Mose, hade ni trott mig. För det är om mig denne har skrivit. 47 Men om ni inte tror dennes texter, hur ska ni tro mina ord?”

6

Jesus mättar femtusen

1 Efter detta for Jesus iväg till andra sidan av Galileens hav, Tiberias hav. 2 Och det följde honom en stor skara, eftersom de skådade tecknen som han gjorde på de sjuka. 3 Men upp till berget gick Jesus, och där satt han med sina lärjungar. 4 Och påsken var nära, judarnas högtid.

5 Nu lyfter Jesus ögonen och skådar att en stor skara kommer till honom, och han säger till Filippos: ”Varifrån ska vi köpa bröd så att dessa kan äta?” 6 Men detta sade han prövande honom, för själv visste han vad han skulle göra. 7 Filippos svarade honom: ”Bröd för tvåhundra denarer* räcker inte för dem, så att var och en får [något] litet*.” 8 Då säger honom en av hans lärjungar, Andreas, bror till Simon Petrus: 9 ”Det finns en liten gosse här som har fem kornbröd och två matfiskar. Men detta, vad är det till så många?”

10 Jesus sade: ”Gör så att människorna ligger till bords.” Och det fanns mycket gräs på platsen. Nu lade sig männen till bords, till antalet ungefär femtusen. 11 Då tog Jesus bröden, och han tackade och delade ut till dem som låg till bords. Likaså även av matfiskarna, så mycket de ville. 12 Och när de var mättade, säger han till sina lärjungar: ”Samla ihop de överblivna bitarna så att inget går förlorat.” 13 De samlade då ihop och fyllde tolv korgar med bitar från de fem kornbröden som blivit över för dem som hade spisat.

14 När människorna nu såg det han hade gjort som tecken, började de säga att: ”Denne är sannerligen Profeten som kommer till världen!” 15 Jesus förstod då att de kommer att komma och rycka honom för att göra till kung, och han drog sig åter undan till berget, själv ensam.

Jesus går på vattnet

16 Men när det blev kväll, gick hans lärjungar ner till havet 17 och steg i en båt och började fara till andra sidan havet, till Kafarnaum. Och det hade redan blivit mörker, och ännu hade inte Jesus kommit till dem. 18 Och havet väcktes upp av en väldig vind som blåste.

19 När de nu hade rott ungefär tjugofem eller trettio stadier*, skådar de Jesus vandra på havet och komma nära båten. Och de fruktade. 20 Men han säger till dem: ”Jag Är. Frukta inte!” 21 Då ville de ta emot honom i båten. Och direkt var båten vid det land till vilket de begav sig.

Jesus är livets bröd

22 Dagen därpå såg skaran som stod på andra sidan havet att någon annan småbåt inte funnits där utom en, och att Jesus inte hade gått i med sina lärjungar i båten, utan att hans lärjungar ensamma farit iväg. 23 Det kom andra [små]båtar* från Tiberias nära platsen där de hade ätit brödet sedan Herren tackat. 24 När skaran nu såg att Jesus inte är där, inte heller hans lärjungar, steg de själva i småbåtarna och kom till Kafarnaum sökande Jesus. 25 Och när de fann honom på andra sidan havet, sade de till honom: ”Rabbi, när kom du hit?”

26 Jesus svarade dem och sade: ”Amen, amen, jag säger er: Ni söker mig inte för att ni har sett tecken, utan för att ni åt av bröden och blev mätta. 27 Arbeta inte för den mat som går förlorad, utan för den mat som består till eoniskt liv, som Människosonen ska ge er. För på denne har Fadern satt sigill, Gud.” 28 De sade då till honom: ”Vad ska vi göra för att utföra Guds verk?” 29 Jesus svarade och sade till dem: ”Detta är Guds verk: att ni tror på honom som denne har sänt.”

30 De sade då till honom: ”Vad gör då du för tecken, så att vi kan se och tro på dig? Vad utför du? 31 *Våra fäder åt mannat i ödemarken, så som det är skrivet: Bröd från himlen gav han dem att äta.” 32 Då sade Jesus till dem: ”Amen, amen, jag säger er: Det är inte Mose som har gett er brödet från himlen, utan min Far ger er brödet från himlen, det sannfärdiga. 33 För Guds bröd är den som kommer ner från himlen och ger världen liv.” 34 De sade då till honom: ”Herre, ge oss alltid detta bröd.”

35 Jesus sade till dem: ”Jag är livets bröd. Den som kommer till mig ska aldrig hungra. Och den som tror på mig ska aldrig någonsin törsta. 36 Men jag har sagt er att ni också har sett [mig*], och ni tror inte. 37 Allt som Fadern ger mig ska komma till mig. Och den som kommer till mig ska jag aldrig driva ut utanför. 38 För jag har kommit ner från himlen, inte för att göra min vilja, utan viljan hos honom som har skickat mig. 39 Och detta är viljan hos honom som har skickat mig: att av allt som han gett mig ska jag inte förlora något, utan låta det uppstå [på] den sista dagen. 40 För detta är min Fars vilja: att var och en som skådar Sonen och tror på honom ska ha eoniskt liv. Och jag ska låta honom uppstå [på] den sista dagen.”

41 Då muttrade judarna över honom, att han sagt: ”Jag är brödet som har kommit ner från himlen.” 42 Och de sade: ”Är inte den där Jesus Josefs son, vars far och mor vi känner? Hur menar han nu att: Från himlen har jag kommit ner?”

43 Jesus svarade och sade till dem: ”Muttra inte med varandra. 44 Ingen kan komma till mig om inte Fadern som har skickat mig drar honom. Och jag ska låta honom uppstå på den sista dagen. 45 *Det är skrivet hos profeterna: Och alla ska vara lärda av Gud. Var och en som har hört från Fadern och lärt kommer till mig. 46 Inte att någon har sett Fadern, utom han som är från Gud. Denne har sett Fadern.

47 Amen, amen, jag säger er: Den som tror har eoniskt liv. 48 Jag är livets bröd. 49 Era fäder åt mannat i ödemarken och dog. 50 Detta är brödet* som kommer ner från himlen, för att man ska äta av det och inte dö. 51 Jag är det levande brödet som har kommit ner från himlen. Om någon äter av detta bröd ska han leva till eonen. Och brödet som jag ska ge är mitt kött, för världens liv.”

52 Då bråkade judarna med varandra och sade: ”Hur kan denne ge oss [sitt] kött* att äta?” 53 Jesus sade då till dem: ”Amen, amen, jag säger er: Om ni inte äter Människosonens kött och dricker hans blod, har ni inte liv i er. 54 Den som tuggar mitt kött och dricker mitt blod har eoniskt liv. Och jag ska låta honom uppstå på den sista dagen. 55 För mitt kött är sann mat. Och mitt blod är sann dryck. 56 Den som tuggar mitt kött och dricker mitt blod förblir i mig, och jag i honom. 57 Så som den levande Fadern har sänt mig och jag lever av Fadern, ska också den som tuggar mig, också denne ska leva av mig. 58 Detta är brödet som har kommit ner från himlen. Inte så som fäderna åt och dog. Den som tuggar detta bröd ska leva till eonen.” 59 Detta sade han i synagogan när han undervisade i Kafarnaum.

Ord av eoniskt liv

60 Många av hans lärjungar som lyssnade sade då: ”Hårt är detta ord. Vem kan lyssna till honom?” 61 Men Jesus visste inom sig att hans lärjungar muttrar över detta, och han sade till dem: ”Detta skandaliserar er? 62 Om ni då får skåda Människosonen stiga upp där han var tidigare? 63 Det är Anden som levandegör. Köttet gör ingen nytta. De ord som jag har talat till er är Ande och är liv. 64 Men det finns några av er som inte tror.” För Jesus visste från begynnelsen vilka de är som inte tror, och vem det är som kommer att utlämna honom. 65 Och han sade: ”Därför har jag sagt er att ingen kan komma till mig om inte det är honom givet av Fadern.”

66 Efter detta var det många av hans lärjungar som gick bort bakåt och inte mer vandrade med honom. 67 Då sade Jesus till de tolv: ”Inte vill också ni bege er?” 68 Då svarade honom Simon Petrus: ”Herre, till vem ska vi gå bort? Ord av eoniskt liv har du, 69 och vi har kommit till tro och förstått att du är Guds Helige.” 70 Jesus svarade dem: ”Har inte jag utvalt er, de tolv? Och en av er är en djävul.” 71 Men han talade om Judas, Simon Iskariots son. För denne skulle utlämna honom: en av de tolv.

7

Jesus vid lövhyddohögtiden

1 Och efter detta vandrade Jesus i Galileen. För han ville inte vandra i Judeen, eftersom judarna sökte döda honom.

2 Och judarnas högtid var nära, lövhyddohögtiden. 3 Hans bröder sade då till honom: ”Gå vidare härifrån och bege dig till Judeen, så att även dina lärjungar får skåda dina gärningar som du gör. 4 För ingen gör något i det fördolda och söker själv vara i öppenhet. Om du gör dessa ting, visa dig för världen!” 5 För inte heller hans bröder trodde på honom.

6 Då säger Jesus till dem: ”Min tid är ännu inte här. Men er tid är alltid beredd. 7 Världen kan inte hata er. Men mig hatar den eftersom jag vittnar om den, att dess gärningar är onda. 8 Gå ni upp till högtiden. Jag går inte* upp till denna högtid, för min tid är ännu inte uppfylld.” 9 Och sedan han sagt detta, blev han själv kvar i Galileen.

10 Men när hans bröder hade gått upp till högtiden, då gick han också själv upp: inte uppenbart, utan [som*] i det fördolda. 11 Judarna sökte honom nu under högtiden och sade: ”Var är den där?” 12 Och det var mycket muttrande om honom bland skarorna. Några sade att: ”Han är god.” [Men] andra sade: ”Nej, utan han förvillar skaran.” 13 Ingen talade dock öppet om honom, av fruktan för judarna.

14 Men när det redan var i mitten av högtiden gick Jesus upp till templet och började undervisa. 15 Då blev judarna förundrade och sade: ”Hur kan denne känna texter*, när han inte har lärt sig?” 16 Då svarade Jesus dem och sade: ”Min undervisning är inte min, utan från honom som har skickat mig. 17 Om någon vill göra hans vilja, ska han förstå om undervisningen huruvida den är från Gud eller jag talar av mig själv. 18 Den som talar av sig själv söker sin egen ära. Men den som söker äran för honom som har skickat honom, denne är sann och orätt finns inte i honom.

19 Har inte Mose gett er lagen? Och ingen av er gör lagen. Varför söker ni döda mig?” 20 Skaran svarade: ”Du har en demon! Vem söker döda dig?” 21 Jesus svarade och sade till dem: ”En enda gärning gjorde jag, och alla blev ni förundrade. 22 Därför har Mose gett er omskärelsen – inte för att den är från Mose, utan från fäderna – och på sabbaten omskär ni en människa. 23 Om en människa får omskärelse på sabbaten för att inte Mose lag ska upplösas, blir ni ilskna på mig för att jag har gjort en hel människa frisk på sabbaten? 24 Döm inte efter åsyn. Nej, den rättfärdiga domen ska ni döma.”

Vem är Jesus?

25 Då sade några av jerusalemiterna: ”Är det inte denne som de söker döda? 26 Och se, öppet talar han, och inget säger de till honom. Kanske har ledarna sannerligen förstått att denne är Kristus? 27 Nej, denne känner vi, varifrån han är. Men när Kristus kommer vet ingen varifrån han är.”

28 Då ropade Jesus i templet medan han undervisade och sade: ”Ni både känner mig och känner varifrån jag är! Och av mig själv har jag inte kommit, utan det finns en sannfärdig som har skickat mig, som ni inte känner. 29 Jag känner honom, för från honom är jag. Och denne har sänt mig.” 30 De sökte då fånga honom. Och ingen lade på honom handen, för ännu hade inte hans stund kommit.

31 Men av skaran kom många till tro på honom, och de sade: ”När Kristus kommer, inte ska han göra fler tecken än vad denne har gjort?” 32 Fariseerna hörde skaran muttra detta om honom, och översteprästerna och fariseerna sände ut undertjänare för att fånga honom.

33 Då sade Jesus: ”Ännu en liten tid är jag hos er. Och sedan beger jag mig till honom som har skickat mig. 34 Ni ska söka mig och inte finna [mig], och dit där jag är kan ni inte komma.” 35 Då sade judarna till varann: ”Vart kommer denne att gå, eftersom vi inte ska finna honom? Inte är det till diasporan hos grekerna han kommer att gå och undervisa grekerna? 36 Vad är detta ord som han sade: Ni ska söka mig och inte finna [mig], och dit där jag är kan ni inte komma?”

37 Men på den sista dagen, den stora i högtiden, stod Jesus och ropade och sade: ”Om någon törstar, ska han komma till mig och dricka! 38 Den som tror* på mig, så som Skriften har sagt: floder ska flöda ur hans buk med levande vatten.” 39 Och detta sade han om Anden, som de skulle få som trodde på honom. För ännu fanns ingen Ande, eftersom Jesus ännu inte blivit förhärligad.

40 Några ur skaran som nu hörde dessa ord sade: ”Denne är sannerligen Profeten.” 41 Andra sade: ”Denne är Kristus.” Men andra sade: ”Det är ju inte från Galileen Kristus kommer? 42 Har inte Skriften sagt att det är av Davids säd och från Bethlehem, byn där David var, som Kristus kommer?” 43 Det blev då schism i skaran för hans skull. 44 Och några av dem ville fånga honom, men ingen lade på honom händerna.

45 Då kom undertjänarna till översteprästerna och fariseerna, och dessa sade till dem: ”Varför har ni inte fört hit honom?” 46 Undertjänarna svarade: ”Aldrig har en människa talat så.” 47 Då svarade fariseerna dem: ”Inte har väl också ni blivit förvillade? 48 Inte har någon av ledarna trott på honom? Eller av fariseerna? 49 Men denna skara som inte känner lagen, de är förbannade.”

50 Då säger Nikodemos till dem, han som kom till honom tidigare och var en av dem: 51 ”Inte dömer vår lag människan, om inte man först hör från honom och förstår vad han gör?” 52 De svarade och sade till honom: ”Inte är väl också du från Galileen? Forska och se att från Galileen reses ingen profet* upp.”

Jesus och äktenskapsbryterskan

⟦ 53 Och var och en gick till sitt hus, *

8

1 och Jesus gick till Olivernas berg. 2 Men i gryningen kom han åter dit till templet. Och allt folket kom till honom, och han satte sig och undervisade dem.

3 Men de skriftlärda och fariseerna för dit en kvinna gripen vid äktenskapsbrott. Och de ställer henne i mitten 4 och säger till honom: ”Lärare, denna kvinna har gripits på bar gärning när hon begick äktenskapsbrott. 5 Och i lagen har Mose påbjudit oss att stena sådana. Vad säger då du?” 6 Men detta sade de prövande honom, för att ha något att anklaga honom för. Men Jesus böjde sig ner och skrev med fingret ner i jorden.

7 Men när de fortsatte fråga honom, rätade han sig upp och sade till dem: ”Den syndfrie av er ska vara först på henne att kasta sten.” 8 Och åter böjde han sig ner och skrev i jorden. 9 Men när de hörde det gick de ut, en efter en, börjande från de äldste. Och han lämnades ensam kvar, och kvinnan var i mitten. 10 Och Jesus rätade sig upp och sade till henne: ”Kvinna, var är de? Har ingen fördömt dig?” 11 Och hon svarade: ”Ingen, Herre.” Och Jesus sade: ”Inte heller jag fördömer dig. Gå, [och] från nu: synda inte mer.”⟧

Jesus är världens ljus

12 Åter talade nu Jesus till dem och sade: ”Jag är världens ljus. Den som följer mig ska aldrig vandra i mörkret utan ha livets ljus.”

13 Då sade fariseerna till honom: ”Du vittnar om dig själv. Ditt vittnesbörd är inte sant*.” 14 Jesus svarade och sade till dem: ”Även om jag vittnar om mig själv är mitt vittnesbörd sant, för jag vet varifrån jag kommit och vart jag beger mig. Men ni vet inte varifrån jag kommer eller vart jag beger mig. 15 Ni dömer efter köttet. Jag dömer ingen. 16 Men även om jag dömer är min dom sannfärdig, för jag är inte ensam, utan det är jag och Fadern* som har skickat mig. 17 Och även i er lag är det skrivet att två människors vittnesbörd är sant. 18 Jag är den som vittnar om mig själv, och vittnar om mig gör även Fadern som har skickat mig.”

19 De sade då till honom: ”Var är din Far?” Jesus svarade: ”Varken mig känner ni eller min Far. Om ni hade känt mig, hade ni också känt min Far.” 20 Dessa ord talade han i skattkammaren medan han undervisade i templet. Och ingen fångade honom, för ännu hade inte hans stund kommit.

21 Han sade då åter till dem: ”Jag beger mig. Och ni kommer att söka mig, och i er synd kommer ni att dö. Dit jag beger mig kan ni inte komma.” 22 Då sade judarna: ”Inte kommer han väl att döda sig själv? Eftersom han säger: Dit jag beger mig kan ni inte komma.” 23 Och han sade till dem: ”Ni är nerifrån, jag är från ovan. Ni är av denna värld. Jag är inte av denna värld. 24 Jag har nu sagt er att ni kommer att dö i era synder. För om ni inte tror att Jag Är, kommer ni att dö i era synder.”

25 Då sade de till honom: ”Vem är du?” Jesus sade till dem: ”Från begynnelsen* det jag också talar till er. 26 Mycket har jag att tala och döma om er. Men han som har skickat mig är sann, och det jag har hört från honom, detta talar jag till världen.” 27 De förstod inte att det var om Fadern han talade till dem.

28 Då sade Jesus [till dem*]: ”När ni har upphöjt Människosonen, då ska ni förstå att Jag Är. Och av mig själv gör jag inget, utan så som Fadern har lärt mig, detta talar jag. 29 Och han som har skickat mig är med mig. Han har inte lämnat mig ensam, eftersom jag alltid gör det som är till behag för honom.” 30 När han talade detta kom många till tro på honom.

Abrahams sanna barn

31 Då sade Jesus till de judar som hade kommit till tro på honom: ”Om ni blir kvar i mitt ord, är ni sannerligen mina lärjungar. 32 Och ni ska lära känna sanningen, och sanningen ska göra er fria.”

33 De svarade till honom: ”Abrahams säd är vi, och ingen har vi någonsin fasttjänat. Hur menar du att: Ni ska bli fria?” 34 Jesus svarade dem: ”Amen, amen, jag säger er att var och en som gör synden är fasttjänare under synden. 35 Och fasttjänaren blir inte kvar i huset till eonen. Sonen blir kvar till eonen. 36 Om nu Sonen gör er fria, blir ni verkligen fria. 37 Jag vet att ni är Abrahams säd. Men ni söker döda mig, eftersom mitt ord inte har rum i er. 38 Det jag sett hos Fadern talar jag. Gör då också ni det ni har hört från Fadern*.”

39 De svarade och sade till honom: ”Vår far är Abraham.” Jesus säger till dem: ”Om ni är Abrahams barn, hade ni gjort* Abrahams gärningar. 40 Men nu söker ni döda mig, en människa som har talat sanningen till er som jag hört från Gud. Detta gjorde inte Abraham. 41 Ni gör er fars gärningar.” De sade [då] till honom: ”Vi är inte avlade ur otukt! Vi har en enda far: Gud.”

42 Jesus sade till dem: ”Om Gud var er Far hade ni älskat mig, för från Gud har jag utgått och kommit. För jag har inte heller kommit av mig själv, utan denne har sänt mig. 43 Varför förstår ni inte mitt tal? För att ni inte kan höra mitt ord. 44 Ni är av fadern djävulen, och er fars begär vill ni göra. Denne har varit en mandråpare från begynnelsen. Och i sanningen står han inte, för det finns ingen sanning i honom. När han talar lögnen är det utifrån sitt eget han talar, för en lögnare är han och dess fader. 45 Men eftersom jag säger sanningen tror ni mig inte. 46 Vem av er tillrättavisar mig för synd? Om jag talar sanning, varför tror ni mig inte? 47 Den som är av Gud lyssnar till Guds ord. Därför lyssnar ni inte, eftersom ni inte är av Gud.”

48 Judarna svarade och sade till honom: ”Är det inte med rätta vi säger att du är samarier och har en demon?” 49 Jesus svarade: ”Jag har inte en demon, utan jag hedrar min Far och ni vanhedrar mig. 50 Och jag söker inte min ära. Det finns den som söker den och dömer. 51 Amen, amen, jag säger er: Om någon håller fast vid mitt ord, ska han aldrig skåda döden till eonen.”

52 [Då] sade judarna till honom: ”Nu har vi förstått att du har en demon! Abraham dog, även profeterna. Och du säger: Om någon håller fast vid mitt ord, ska han aldrig smaka döden till eonen. 53 Inte är du större än vår far Abraham som dog? Även profeterna dog. Vem gör du dig själv till?” 54 Jesus svarade: ”Om jag ärar mig själv, är min ära ingenting. Det är min Far som ärar mig, han som ni säger att: Han är vår* Gud. 55 Och ni har inte lärt känna honom, men jag känner honom. Och om jag skulle säga att jag inte känner honom blir jag lik er, en lögnare. Men jag känner honom, och vid hans ord håller jag fast. 56 Abraham er far jublade över att få se min dag. Och han såg och gladde sig.” 57 Då sade judarna till honom: ”Femtio år har du inte än, och Abraham har du sett*?” 58 Jesus sade till dem: ”Amen, amen, jag säger er: Innan Abraham blev till – Jag Är.”

59 Då tog de upp stenar för att kasta på honom. Men Jesus dolde sig och gick ut från templet.

9

Jesus botar en blindfödd

1 Och när han drog vidare, såg han en man blind från födseln. 2 Och då frågade honom hans lärjungar och sade: ”Rabbi, vem har syndat? Denne eller hans föräldrar, så att han föddes blind? ” 3 Jesus svarade: ”Det är varken denne som har syndat eller hans föräldrar. Nej, det är för att Guds verk ska visas genom honom. 4 Vi måste utföra hans gärningar som har skickat mig medan det är dag. Det kommer en natt när ingen kan verka. 5 Medan jag är i världen är jag världens ljus.”

6 Sedan han sagt detta, spottade han på marken och gjorde en lera av saliven. Och han smorde på leran på hans ögon 7 och sade till honom: ”Bege dig, tvätta dig i bassängen vid Siloam”, vilket översätts Utsänd. Han gick då iväg och tvättade sig, och kom sedan seende.

8 Grannarna och de som hade skådat honom tidigare, att han var tiggare, sade då: ”Är det inte den som sitter och tigger?” 9 Några sade att: ”Det är han”, andra sade: ”Nej, men han är lik honom.” Denne sade att: ”Det är jag.” 10 Då sade de till honom: ”Hur öppnades [då*] dina ögon?” 11 Denne svarade: ”Mannen som kallas Jesus gjorde en lera och smorde på mina ögon, och sade till mig att: Bege dig till Siloam och tvätta dig. Då gick jag iväg, och när jag hade tvättat mig såg jag igen.” 12 Och de sade till honom: ”Var är den där?” Han säger: ”Jag vet inte.”

13 De för honom till fariseerna, den en gång blinde. 14 Men det var sabbat på den dagen Jesus gjorde leran och öppnade hans ögon. 15 Åter frågade honom då även fariseerna hur han såg igen. Och han sade till dem: ”En lera lade han på mina ögon, och jag tvättade mig och ser.” 16 Då sade några av fariseerna: ”Inte är den där människan från Gud. För han håller inte fast vid sabbaten.” [Men] andra sade: ”Hur kan en syndig människa göra sådana tecken?” Och det var schism bland dem. 17 De säger nu till den blinde igen: ”Vad säger du om honom? Eftersom han öppnade dina ögon.” Och han sade att: ”En profet är han.”

18 Då trodde inte judarna om honom att han var blind och såg igen, förrän de hade ropat dit föräldrarna till honom som såg igen 19 och frågat dem och sagt: ”Är denne er son, som ni säger att han fötts blind? Hur ser han då nu?” 20 Då svarade hans föräldrar och sade: ”Vi vet att denne är vår son, och att han fötts blind. 21 Men hur han nu ser vet vi inte. Eller vem som har öppnat hans ögon. Vi vet inte. Fråga honom. Han har åldern inne. Han ska tala för sig själv.” 22 Detta sade hans föräldrar eftersom de fruktade judarna. För redan hade judarna kommit överens att om någon bekänner honom som Kristus, ska han bli avsynagogad. 23 Det var därför hans föräldrar sade att: ”Han har åldern inne. Fråga honom.”

24 De ropade då dit mannen en andra gång som varit blind, och sade till honom: ”Ge ära till Gud. Vi vet att den där människan är en syndare.” 25 Då svarade denne: ”Om han är en syndare vet jag inte. Ett vet jag: att jag var blind och nu ser.” 26 De sade då till honom: ”Vad gjorde han med dig? Hur öppnade han dina ögon?” 27 Han svarade dem: ”Jag har sagt er redan, och ni har inte hört. Varför vill ni åter höra? Inte vill också ni bli hans lärjungar?” 28 Och de hånade honom och sade: ”Du är dennes lärjunge! Men vi är Moses lärjungar. 29 Vi vet att till Mose har Gud talat. Men denne vet vi inte varifrån han är.”

30 Mannen svarade och sade till dem: ”I detta är ju det förunderliga: att ni inte vet varifrån han är, och han har öppnat mina ögon. 31 Vi vet att till syndare lyssnar inte Gud. Men om någon är gudsfrom och gör hans vilja, till denne lyssnar han. 32 Från eonen har det aldrig hörts att någon öppnat ögonen på en som fötts blind. 33 Om inte denne var från Gud, hade han inte kunnat göra någonting.” 34 De svarade och sade till honom: ”I synder föddes du helt, och du undervisar oss!” Och de drev ut honom utanför.

35 Jesus hörde att de hade drivit ut honom utanför, och han fann honom och sade: ”Tror du på Människosonen*?” 36 Denne svarade och sade: ”Och vem är han, Herre? Så att jag kan tro på honom.” 37 Jesus sade till honom: ”Du har också sett honom. Och han som talar med dig, denne är det.” 38 Och han sade: ”Jag tror, Herre.” Och han tillbad honom.

39 Och Jesus sade: ”Till en dom har jag kommit till denna värld: för att de som inte ser ska se, och de som ser ska bli blinda.” 40 Då hörde några av fariseerna som var med honom detta, och de sade till honom: ”Inte är väl också vi blinda?” 41 Jesus sade till dem: ”Om ni var blinda, hade ni inte haft synd. Men nu säger ni att: Vi ser. Er synd är kvar.

10

Den gode herden

1 Amen, amen, jag säger er: Den som inte kommer in genom dörren till fårens fålla utan går upp från annat håll, denne är en tjuv och rövare. 2 Men den som går in genom dörren är fårens herde. 3 För denne öppnar dörrvakten. Och fåren lyssnar till hans röst, och sina egna får ropar han på med namn och för ut dem. 4 När han har drivit ut alla sina egna går han framför dem. Och fåren följer honom, eftersom de känner hans röst. 5 Men en främmande kommer de aldrig att följa, utan flyr från honom. För de känner inte de främmandes röst.” 6 Denna jämförelse sade Jesus till dem, men dessa förstod inte vad det var som han talade till dem.

7 Då sade åter Jesus: ”Amen, amen, jag säger er att: Jag är dörren för fåren. 8 Alla som har kommit [före mig*] är tjuvar och rövare, men fåren har inte lyssnat till dem. 9 Jag är dörren. Genom mig, om någon går in, ska han bli frälst. Och han ska gå in och gå ut och finna bete. 10 Tjuven kommer inte utom för att stjäla och slaktoffra och förgöra. Jag har kommit för att de ska ha liv, och ha överflöd.

11 Jag är den gode herden. Den gode herden lägger ner sin själ för fåren. 12 Den som är lejd och inte är herde, för vilken fåren inte är hans egna, skådar vargen komma och lämnar fåren och flyr, och vargen rycker dem och skingrar. 13 För han är lejd och bryr sig inte om fåren.

14 Jag är den gode herden. Och jag känner de mina, och de mina känner mig, 15 liksom Fadern känner mig och jag känner Fadern. Och min själ lägger jag ner för fåren. 16 Även andra får har jag, som inte är av denna fålla. Även dessa måste jag leda, och min röst ska de lyssna till. Och det ska bli en hjord, en herde. 17 Därför älskar Fadern mig, för att jag lägger ner min själ för att åter ta den. 18 Ingen tar bort den från mig, utan jag lägger ner den av mig själv. Auktoritet har jag att lägga ner den, och auktoritet har jag att åter ta den. Detta bud har jag fått från min Far.”

19 Åter blev det schism bland judarna på grund av dessa ord. 20 Och många av dem sade: ”Han har en demon och är galen. Varför lyssnar ni på honom?” 21 Andra sade: ”Dessa ord är inte från en demoniserad. Inte kan en demon öppna blindas ögon?”

Jesu enhet med Fadern

22 Sedan kom invigningshögtiden i Jerusalem. Det var vinter, 23 och Jesus vandrade omkring i templet i Solomons pelargång. 24 Då omringade honom judarna och sade till honom: ”Hur länge tar du upp vår själ? Om du är Kristus, säg oss öppet!” 25 Jesus svarade dem: ”Jag har sagt er, och ni tror inte. Gärningarna som jag gör i min Fars namn, dessa vittnar om mig. 26 Men ni tror inte, eftersom ni inte är av mina får. 27 Mina får lyssnar till min röst, och jag känner dem och de följer mig. 28 Och jag ger dem eoniskt liv, och de ska aldrig gå förlorade till eonen. Och ingen ska rycka dem ur min hand. 29 Min Far, det han har* gett mig är större än allt. Och ingen kan rycka ur Faderns hand. 30 Jag och Fadern är ett.”

31 Åter lyfte judarna upp stenar för att stena honom. 32 Jesus svarade dem: ”Många goda gärningar har jag visat er från Fadern. För vilken gärning av dem stenar ni mig?” 33 Judarna svarade honom: ”Det är inte för en god gärning vi stenar dig, utan för hädelse. Och för att du, som är en människa, gör dig själv till Gud.”

34 *Jesus svarade dem: ”Är det inte skrivet i er lag att: Jag har sagt ni är gudar? 35 Om han kallade dessa gudar till vilka Guds ord kom – och Skriften kan inte upplösas – 36 säger ni då till den som Fadern har helgat och sänt till världen att: Du hädar, eftersom jag sagt: Jag är Guds Son? 37 Om jag inte gör min Fars gärningar, tro mig inte. 38 Men om jag gör dem: även om ni inte tror på mig, tro på gärningarna, så att ni vet och förstår att Fadern är i mig och jag i Fadern.” 39 [Då] sökte de åter fånga honom. Och han gick ut ur deras hand.

40 Och han gick åter bort till andra sidan Jordan, till platsen där Johannes var först och döpte, och blev kvar där. 41 Och många kom till honom, och de sade att: ”Johannes gjorde visserligen inget tecken. Men allt vad Johannes sade om denne var sant.” 42 Och många kom till tro på honom där.

11

Jesus uppväcker Lazaros

1 Men det fanns en som var sjuk, Lazaros från Bethania, från byn hos Mariam och Martha, hennes syster. 2 Och det var Mariam som smorde in Herren med balsam och torkade hans fötter med sitt hår. Hennes bror Lazaros var sjuk. 3 Då sände systrarna bud till honom och sade: ”Herre, se: den du har kär är sjuk.” 4 Men när Jesus hörde det, sade han: ”Denna sjukdom är inte till döds utan för Guds ära, för att Guds Son ska bli förhärligad genom den.” 5 Och Jesus älskade Martha och hennes syster och Lazaros.

6 När han nu hörde att han är sjuk, då blev han först kvar på den plats där han var i två dagar. 7 Sedan, efter detta, säger han till lärjungarna: ”Låt oss dra till Judeen igen.” 8 Lärjungarna säger till honom: ”Rabbi, nu sökte judarna stena dig. Och åter beger du dig dit?” 9 Jesus svarade: ”Finns det inte tolv timmar under dagen? Om någon vandrar om dagen stöter han sig inte, eftersom han ser denna världs ljus. 10 Men om någon vandrar om natten stöter han sig, eftersom ljuset inte finns i honom.”

11 Detta sade han, och efter detta säger han dem: ”Lazaros vår vän har insomnat. Men jag går för att väcka honom ur sömnen.” 12 Då sade lärjungarna till honom: ”Herre, om han har insomnat blir han frälst.” 13 Och Jesus hade sagt det om hans död, men dessa tänkte sig att det är om sömnens insomnande han talar. 14 Då sade nu Jesus till dem öppet: ”Lazaros har dött. 15 Och jag är glad för er skull, för att ni ska tro, att jag inte var där. Men låt oss dra till honom.” 16 Då sade Thomas som kallades Tvillingen till medlärjungarna: ”Låt oss dra, också vi. Så att vi dör med honom.”

17 När Jesus nu kom, fann han att han redan hade fyra dagar i graven. 18 Och Bethania var nära Jerusalem, ungefär femton stadier* bort. 19 Och många av judarna hade kommit till Martha och Mariam för att muntra upp dem gällande brodern. 20 Martha, när hon nu hörde att Jesus kommer, mötte honom. Men Mariam satt i huset.

21 Då sade Martha till Jesus: ”Herre, om du hade varit här, hade inte min bror dött. 22 [Men] även nu vet jag att vad du än ber Gud om ska Gud ge dig.” 23 Jesus säger till henne: ”Din bror ska uppstå.” 24 Martha säger till honom: ”Jag vet att han ska uppstå. Vid uppståndelsen, på den sista dagen.” 25 Jesus sade: ”Jag är uppståndelsen och livet*. Den som tror på mig, även om han dör ska han leva. 26 Och var och en som lever och tror på mig ska aldrig dö till eonen. Tror du detta?” 27 Hon säger honom: ”Ja, Herre. Jag har kommit till tro på att du är Kristus, Guds Son som kommer till världen.”

28 Och sedan hon sagt detta, gick hon iväg och ropade på Mariam sin syster och sade i hemlighet: ”Läraren är här och ropar på dig.” 29 Och hon, när hon hörde, reste sig fort och gick till honom. 30 Men ännu hade inte Jesus gått in i byn, utan var fortfarande på platsen där Martha mötte honom. 31 Judarna som var med henne i huset och muntrade upp henne såg då Mariam, att hon fort stod upp och gick ut, och de följde henne och tänkte sig att hon beger sig till graven för att gråta där.

32 Mariam, när hon nu kom dit där Jesus var och såg honom, föll ner för hans fötter och sade till honom: ”Herre, om du hade varit här, hade inte min bror dött.” 33 Jesus, när han nu såg henne gråtande, och judarna som kommit med henne gråtande, frustade i anden och upprörde sig 34 och sade: ”Var har ni lagt honom?” De säger honom: ”Herre, kom och se.” 35 Jesus tårades. 36 Då sade judarna: ”Se hur kär han hade honom!” 37 Men några av dem sade: ”Kunde inte denne som öppnat ögonen på den blinde göra så att även denne inte dog?”

38 Jesus frustade då åter inom sig och går till graven. Och den var en grotta, och en sten låg över den. 39 Jesus säger: ”Ta bort stenen.” Då säger honom systern till den avlidne, Martha: ”Herre, han luktar redan. För det är fjärde dagen.” 40 Jesus säger till henne: ”Har jag inte sagt dig att om du tror ska du få se Guds härlighet?” 41 De tog då bort stenen. Och Jesus lyfte ögonen mot ovan och sade: ”Far, jag tackar dig för att du har hört mig. 42 Och jag visste att du alltid hör mig. Men för skaran som står här omkring sade jag det, för att de ska tro att du har sänt mig.” 43 Och sedan han sagt detta, vrålade han med väldig röst: ”Lazaros, kom ut!” 44 Ut kom den döde, ombunden till fötterna och händerna med bindlar, och hans åsyn var omlindad med en duk. Jesus säger till dem: ”Lös honom och låt honom bege sig.”

Onda planer mot Jesus

45 Många av judarna som hade kommit till Mariam och skådat det han gjorde kom då till tro på honom. 46 Men några av dem gick bort till fariseerna och sade till dem vad Jesus hade gjort.

47 Då samlade översteprästerna och fariseerna Sanhedrin och sade: ”Vad gör vi? För den där människan gör många tecken. 48 Om vi låter honom vara så, kommer alla att tro på honom. Och då kommer romarna att komma och ta ifrån oss både platsen och folkslaget.” 49 Men en viss av dem, Kaiafas som var överstepräst det året, sade till dem: ”Ni vet ingenting. 50 Inte heller räknar ni att det gagnar er att en människa dör för folket och inte hela folkslaget går förlorat.”

51 Men detta sade han inte av sig själv, utan då han var överstepräst det året profeterade han att Jesus skulle dö för folkslaget. 52 Och inte bara för folkslaget, utan för att också samla Guds förskingrade barn till ett. 53 Från den dagen planerade de nu för att döda honom. 54 Jesus vandrade då inte längre öppet bland judarna, utan gick bort därifrån till trakten nära ödemarken, till Efraim som en stad hette. Och där blev han kvar med lärjungarna.

55 Men judarnas påsk var nära, och många gick upp till Jerusalem från trakten före påsken för att rena sig. 56 De sökte nu efter Jesus, och talade med varandra stående i templet: ”Vad tänker ni er? Att han alls inte kommer till högtiden?” 57 Men översteprästerna och fariseerna hade gett bud att om någon vet var han är, ska han informera så att de kan fånga honom.

12

Jesus blir smord i Bethania

1 Jesus kom nu sex dagar före påsk till Bethania, där Lazaros fanns som Jesus hade uppväckt från de döda. 2 De gjorde då för honom en festmåltid där. Och Martha betjänade, och Lazaros var en av dem som låg till bords med honom. 3 Mariam tog då en litra* nardusbalsam, genuin, värdefull, och smorde in Jesu fötter och torkade med sitt hår hans fötter. Och huset uppfylldes av balsamdoften.

4 Men då säger Judas Iskariot, en av hans lärjungar, den som kommer att utlämna honom: 5 ”Varför avyttrades inte denna balsam för trehundra denarer* och gavs till de fattiga?” 6 Men han sade detta inte för att han brydde sig om de fattiga, utan för att han var en tjuv och hade kassan och bar med sig det som lades där. 7 Då sade Jesus: ”Låt henne vara, så att hon till dagen för min gravläggning kan bevara* den. 8 För de fattiga har ni alltid hos er, men mig har ni inte alltid.”

9 Då fick [d]en stor[a] skara[n*] av judarna veta att han är där. Och de kom inte bara för Jesus, utan för att också se Lazaros som han hade uppväckt från de döda. 10 Men översteprästerna planerade för att döda även Lazaros, 11 eftersom många för hans skull begav sig från judarna och trodde på Jesus.

Jesus rider in i Jerusalem

12 Dagen därpå, när den stora skaran som hade kommit till högtiden hörde att Jesus kommer till Jerusalem, 13 *tog de palmernas palmblad och gick ut, honom till mötes, och vrålade:

”Hosanna*! Välsignad han som kommer i Herrens namn!”

[Och:] ”Israels kung!”

14 Och Jesus fann en liten åsna och satte sig på den, så som det är skrivet:

15 *Frukta inte, dotter Sion!

Se, din kung kommer, sittande på ett åsneföl.

16 Detta förstod inte hans lärjungar först. Men när Jesus hade blivit förhärligad, då kom de ihåg att detta var skrivet om honom och att man gjorde detta med honom.

17 Nu vittnade skaran som varit med honom när han ropade Lazaros ur graven och uppväckte honom från de döda. 18 Därför mötte honom [också] skaran, eftersom de hörde att han hade gjort detta tecken. 19 Då sade fariseerna till varann: ”Skådar ni att ni inte gör någon nytta? Se: världen har farit iväg efter honom.”

Jesus förutsäger sin död

20 Men det fanns några greker av dem som gick upp för att tillbe vid högtiden. 21 Dessa kom nu till Filippos, som var från Bethsaida i Galileen, och frågade honom och sade: ”Herre, vi vill se Jesus.” 22 Filippos går och säger till Andreas. Andreas och Filippos går och säger till Jesus.

23 Men Jesus svarar dem och säger: ”Stunden har kommit att Människosonen ska förhärligas. 24 Amen, amen, jag säger er: Om inte vetekornet faller i jorden och dör, förblir det själv ensamt. Men om det dör, bär det mycket frukt. 25 Den som har sin själ kär förlorar den. Och den som hatar sin själ i denna värld ska till eoniskt liv beskydda den. 26 Om någon tjänar mig, ska han följa mig. Och där jag är, där ska också min tjänare vara. Om någon tjänar mig ska Fadern hedra honom.

27 Nu är min själ oroad. Och vad ska jag säga? Far, fräls mig från denna stund? Nej, därför har jag kommit, för denna stund. 28 Far, förhärliga ditt namn.”

Då kom en röst från himlen: ”Jag både har förhärligat och ska åter förhärliga.” 29 Skaran som stod och hörde sade då att det kommit åska. Andra sade: ”En ängel har talat till honom.” 30 Jesus svarade och sade: ”Det är inte för min skull denna röst har kommit, utan för er. 31 Nu är det dom över denna värld. Nu ska fursten över denna värld drivas ut utanför. 32 Och jag, när jag upphöjs från jorden, ska dra alla till mig.” 33 Och detta sade han angivande med vilken död han skulle dö.

34 Då svarade honom skaran: ”Vi har hört från lagen att Kristus blir kvar till eonen. Och hur menar du att Människosonen måste bli upphöjd? Vem är denne Människoson?” 35 Då sade Jesus till dem: ”Ännu en liten tid är ljuset bland er. Vandra medan ni har ljuset, så att inte mörkret griper er. Och den som vandrar i mörkret vet inte vart han beger sig. 36 Medan ni har ljuset, tro på ljuset så att ni blir ljusets söner.” Detta talade Jesus, och gick bort och dolde sig för dem.

Folkets otro

37 Men fast han hade gjort så många tecken inför dem, trodde de inte på honom. 38 *Det var för att profeten Esaias ord skulle uppfyllas, det han sade:

Herre, vem trodde det som hördes från oss?

Och Herrens arm, för vem blev den uppenbarad?

39 Därför kunde de inte tro. För åter sade Esaias:

40 *Han har förblindat deras ögon

och förhårdnat deras hjärta,

så att de inte ser med ögonen och fattar med hjärtat

och vänder om och jag ska hela dem.

41 Detta sade Esaias eftersom han såg hans härlighet och talade om honom.

42 Ändå var det dock även av ledarna många som trodde på honom. Men för fariseernas skull bekände de inte, för att inte bli avsynagogade. 43 För de älskade människornas ära mer än Guds ära.

44 Men Jesus ropade och sade: ”Den som tror på mig tror inte på mig, utan på honom som har skickat mig. 45 Och den som skådar mig, skådar honom som har skickat mig. 46 Jag har kommit som ett ljus till världen, för att var och en som tror på mig inte ska bli kvar i mörkret. 47 Och om någon hör mina ord och inte iakttar, dömer inte jag honom. För jag har inte kommit för att döma världen, utan för att frälsa världen. 48 Den som avvisar mig och inte tar emot mina ord har den som dömer honom: ordet som jag har talat. Det ska döma honom på den sista dagen. 49 För jag har inte talat av mig själv, utan Fadern som skickat mig har själv gett mig bud, vad jag ska säga och vad jag ska tala. 50 Och jag vet att hans bud är eoniskt liv. Det jag alltså talar, så som Fadern har sagt mig, så talar jag.”

13

Jesus tvättar lärjungarnas fötter

1 Och före påskens högtid, när Jesus visste att hans stund hade kommit för att gå vidare från denna värld till Fadern, hade han älskat sina egna i världen och älskade dem till slutet*.

2 Och när det var måltid, när djävulen redan hade lagt i hjärtat att utlämna honom hos Judas, Simon Iskariots son, 3 och han visste att Fadern har gett honom allt i händerna och att han utgått från Gud och beger sig till Gud, 4 reser han sig från måltiden och lägger bort kläderna. Och han tog en linnehandduk och knöt om sig. 5 Sedan häller han vatten i tvättfatet, och började tvätta lärjungarnas fötter och torka med handduken med vilken han var omknuten.

6 Han kommer nu till Simon Petrus. Han säger till honom: ”Herre, är det du som på mig tvättar fötterna?” 7 Jesus svarade och sade till honom: ”Det jag gör förstår du inte nu. Men du kommer att förstå efter detta.” 8 Petrus säger till honom: ”Aldrig ska du tvätta mina fötter, till eonen!” Jesus svarade honom: ”Om jag inte får tvätta dig har du ingen del hos mig.” 9 Simon Petrus säger till honom: ”Herre – inte bara mina fötter, utan också händerna och huvudet!” 10 Jesus säger till honom: ”Den som är badad har inget behov utom av att tvätta fötterna*, utan är helt ren. Och ni är rena. Men inte alla.” 11 För han kände den som utlämnade honom. Därför sade han att: ”Alla är ni inte rena.”

12 När han så hade tvättat deras fötter och tagit sina kläder och lagt sig till bords igen, sade han till dem: ”Förstår ni vad jag har gjort med er? 13 Ni ropar till mig: Lärare, och: Herre. Och med rätta säger ni det, för det är jag. 14 Om nu jag har tvättat era fötter, Herren och Läraren, är också ni skyldiga att tvätta varandras fötter. 15 För det är ett exempel jag har gett er, för att så som jag har gjort för er ska också ni göra. 16 Amen, amen, jag säger er: En fasttjänare är inte större än sin Herre, och en apostel inte större än den som skickat honom. 17 Om ni vet detta, saliga är ni om ni gör det.

Jesus förutsäger Judas svek

18 *Det är inte om er alla jag talar. Jag vet vilka jag har utvalt. Men det är för att Skriften ska uppfyllas: Den som tuggar mitt bröd har lyft mot mig sin häl. 19 Från nu säger jag det till er, innan det sker, för att ni ska tro när det sker: att Jag Är. 20 Amen, amen, jag säger er: Den som tar emot någon jag skickar tar emot mig. Och den som tar emot mig, tar emot honom som har skickat mig.”

21 Sedan Jesus sagt detta, blev han oroad i anden och vittnade och sade: ”Amen, amen, jag säger er att: En av er kommer att utlämna mig.” 22 Lärjungarna såg på varandra, villrådiga om vem han talar. 23 En av hans lärjungar var liggande till bords i Jesu famn, den som Jesus älskade. 24 Då nickar Simon Petrus åt denne att efterhöra vem det kunde vara som han talar om. 25 Denne lägger sig nu så på Jesu bröstkorg och säger till honom: ”Herre, vem är det?” 26 Jesus svarar: ”Det är denne för vilken jag ska doppa brödbiten och ge honom.” Han doppar nu brödbiten och [tar och*] ger till Judas, Simon Iskariots son.

27 Och efter brödbiten, då for Satan in i denne. Nu säger honom Jesus: ”Det du gör, gör det fortare.” 28 Men detta förstod ingen av dem som låg till bords, varför han sade så till honom. 29 För några tänkte sig, då Judas hade kassan, att Jesus säger åt honom: Köp det vi har behov av till högtiden. Eller för de fattiga, att ge något. 30 Nu tog denne brödbiten och gick ut direkt. Och det var natt.

Jesus är nu förhärligad

31 När han så har gått ut, säger Jesus: ”Nu har Människosonen förhärligats. Och Gud har förhärligats i honom. 32 [Om* Gud har förhärligats i honom] ska Gud också förhärliga honom i sig själv, och direkt ska han förhärliga honom.

33 Kära barn, ännu lite är jag hos er. Ni kommer att söka mig. Och liksom jag sade till judarna, att dit jag beger mig kan ni inte komma, säger jag också till er nu. 34 Ett nytt bud ger jag er: att ni ska älska varandra. Så som jag har älskat er, att också ni ska älska varandra. 35 I detta ska alla förstå att ni är mina lärjungar, om ni har kärlek till varandra.”

Jesus förutsäger Petrus förnekelse

36 Simon Petrus säger till honom: ”Herre, vart beger du dig?” Jesus svarade [honom]: ”Dit jag beger mig kan du nu inte följa mig. Men du kommer att följa till sist.” 37 Petrus säger till honom: ”Herre, varför kan jag inte följa dig nu? Min själ ska jag lägga ner för dig.” 38 Jesus svarar: ”Din själ ska du lägga ner för mig? Amen, amen, jag säger dig: Tuppen ska inte gala förrän du har förnekat mig tre gånger.

14

Jesus är vägen till Fadern

1 Ert hjärta ska inte oroas. Tro på Gud, och på mig ska ni tro*. 2 I min Fars hus finns många boningar. Annars, hade jag sagt er att jag går* för att bereda plats för er? 3 Och om jag går och bereder plats för er kommer jag åter och ska ta med er till mig, så att där jag är, där ska också ni vara. 4 Och dit jag beger mig vet ni vägen.”*

5 Thomas säger till honom: ”Herre, vi vet inte vart du beger dig. Hur kan vi veta vägen?” 6 Jesus säger till honom: ”Jag är vägen och sanningen och livet. Ingen kommer till Fadern utom genom mig. 7 Om ni har lärt känna mig, ska ni också lära känna* min Far. Och från nu känner ni honom och har sett honom.”

8 Filippos säger till honom: ”Herre, visa oss Fadern och det räcker för oss.” 9 Jesus säger till honom: ”Så mycket tid är jag hos er, och du har inte lärt känna mig, Filippos. Den som har sett mig har sett Fadern. Hur kan du säga: Visa oss Fadern? 10 Tror du inte att jag är i Fadern och Fadern är i mig? De ord som jag säger er talar jag inte av mig själv, utan Fadern som förblir i mig gör sina gärningar. 11 Tro mig att jag är i Fadern och Fadern i mig. Annars, tro för själva gärningarnas skull.

12 Amen, amen, jag säger er: Den som tror på mig, gärningarna som jag gör ska också denne göra. Och större än dessa ska han göra, eftersom jag går till Fadern. 13 Och vad ni än ber om i mitt namn, det ska jag göra, för att Fadern ska förhärligas i Sonen. 14 Om ni ber mig om* något i mitt namn ska jag göra det.

Jesus lovar sända Förespråkaren

15 Om ni älskar mig, kommer ni att hålla fast* vid mina bud. 16 Och jag ska fråga Fadern, och en annan Förespråkare* ska han ge er för att vara med er till eonen: 17 sanningens Ande. Den kan världen inte ta emot, för den skådar den inte och känner inte. Ni känner den, för hos er förblir den och i er ska den vara*. 18 Jag ska inte lämna er faderlösa. Jag kommer till er. 19 Ännu lite, och världen skådar mig inte mer. Men ni skådar mig, eftersom jag lever och ni ska leva.

20 På den dagen ska ni förstå att jag är i min Far, och ni i mig, och jag i er. 21 Den som har mina bud och håller fast vid dem, denne är det som älskar mig. Och den som älskar mig ska bli älskad av min Far, och jag ska älska honom och framvisa mig för honom.”

22 Judas, inte Iskariot, säger till honom: ”Herre, [och] hur har det blivit så att det är för oss du kommer att framvisa dig, och inte för världen?” 23 Jesus svarade och sade till honom: ”Om någon älskar mig håller han fast vid mitt ord. Och min Far ska älska honom, och vi ska komma till honom och göra oss en boning hos honom. 24 Den som inte älskar mig håller inte fast vid mina ord. Och ordet som ni hör är inte mitt, utan från Fadern som har skickat mig.

25 Detta har jag talat till er medan jag är kvar hos er. 26 Men Förespråkaren, den heliga Anden som Fadern ska skicka i mitt namn, denne ska lära er allt och påminna er om allt som jag har sagt er.

27 Frid lämnar jag åt er. Min frid ger jag er. Det är inte så som världen ger jag ger er. Ert hjärta ska inte vara oroat eller fegt. 28 Ni har hört att jag har sagt er: Jag beger mig, och jag kommer till er. Om ni älskade mig vore ni glada att jag går till Fadern. För Fadern är större än jag. 29 Och nu har jag sagt er det innan det sker, för att ni när det sker ska tro.

30 Jag ska inte tala mycket mer med er, för världens furste kommer. Och i mig har han inget, 31 men det är för att världen ska förstå att jag älskar Fadern. Och så som Fadern har påbjudit mig, så gör jag. Res er. Låt oss dra härifrån.

15

Jesus är den sanna vinstocken

1 Jag är den sannfärdiga vinstocken, och min Far är odlaren. 2 Varje ranka i mig som inte bär frukt, den tar han bort. Och varje som bär frukt, den rensar han så att den bär mer frukt. 3 Redan är ni rena genom ordet som jag har talat till er.

4 Var kvar i mig, och jag i er. Liksom rankan inte kan bära frukt av sig själv, om den inte är kvar i vinstocken, så inte heller ni, om ni inte är kvar i mig. 5 Jag är vinstocken, ni rankorna. Den som är kvar i mig och jag i honom, denne bär mycket frukt. För utan mig kan ni inte göra något. 6 Om någon inte är kvar i mig, har han kastats ut som rankan och vissnat. Och man samlar dem och kastar i elden och de bränns. 7 Om ni är kvar i mig och mina ord är kvar i er, be om vad ni vill och det ska ske för er. 8 I detta har min Far förhärligats: att ni bär mycket frukt och blir mina lärjungar.

9 Så som Fadern har älskat mig, har också jag älskat er. Var kvar i min kärlek. 10 Om ni håller fast vid mina bud ska ni vara kvar i min kärlek, liksom jag har hållit fast vid min Fars bud och är kvar i hans kärlek. 11 Detta har jag talat till er för att min glädje ska vara i er, och er glädje bli uppfylld.

12 Detta är mitt bud: att ni ska älska varandra så som jag har älskat er. 13 Större kärlek än denna har ingen, att man lägger ner sin själ för sina vänner. 14 Ni är mina vänner, om ni gör det jag påbjuder er. 15 Jag kallar er inte längre fasttjänare, för fasttjänaren vet inte vad hans Herre gör. Men er har jag kallat vänner. För allt som jag hört från min Far har jag kungjort för er. 16 Ni har inte utvalt mig. Nej, jag har utvalt er och satt er för att ni ska bege er och bära frukt och er frukt bestå, så att vad ni än ber Fadern om i mitt namn ska han ge er. 17 Detta påbjuder jag er: att ni ska älska varandra.

Hatade av världen

18 Om världen hatar er, ska ni veta att den har hatat mig före er. 19 Om ni var av världen, hade världen haft sitt eget kärt. Men eftersom ni inte är av världen, utan jag har utvalt er från världen, därför hatar världen er. 20 Minns det ord som jag sagt er: en fasttjänare är inte större än sin Herre. Om de har förföljt mig, ska de också förfölja er. Om de har hållit fast vid mitt ord, ska de också hålla fast vid ert. 21 Men allt detta kommer de att göra mot er för mitt namns skull, eftersom de inte känner honom som har skickat mig.

22 Om jag inte hade kommit och talat till dem, hade de inte haft synd. Men nu har de ingen förevändning för sin synd. 23 Den som hatar mig hatar också min Far. 24 Om jag inte hade gjort gärningarna bland dem som ingen annan har gjort, hade de inte haft synd. Men nu har de både sett och hatat, både mig och min Far. 25 *Men det är för att ordet ska uppfyllas som är skrivet i deras lag, att: De har hatat mig utan orsak.

26 När Förespråkaren kommer, som jag ska skicka er från Fadern – sanningens Ande som utgår från Fadern – ska denne vittna om mig. 27 Och även ni vittnar, eftersom ni från begynnelsen är med mig.

16

1 Detta har jag talat till er för att ni inte ska bli skandaliserade. 2 De kommer att göra er avsynagogade. Men det kommer en stund, att var och en som dödar er ska tycka sig frambära gudstjänst åt Gud. 3 Och detta kommer de att göra eftersom de inte har lärt känna Fadern eller mig. 4 Men detta har jag talat till er för att ni, när deras stund kommer, ska minnas det: att jag har sagt er det. Och detta sade jag er inte från begynnelsen, eftersom jag var med er.

Sanningens Ande

5 Men nu beger jag mig till honom som har skickat mig. Och ingen av er frågar mig: Vart beger du dig? 6 Nej, eftersom jag talat detta till er har bedrövelsen uppfyllt ert hjärta. 7 Men jag säger er sanningen: Det gagnar er att jag går bort. För om jag inte går bort, kommer inte Förespråkaren att komma till er. Men om jag går, ska jag skicka honom till er.

8 Och när denne kommer ska han tillrättavisa världen om synd, och om rättfärdighet, och om dom. 9 Om synd: att de inte tror på mig. 10 Och om rättfärdighet: att jag beger mig till Fadern och ni inte längre skådar mig. 11 Och om dom: att denna världs furste är dömd.

12 Mycket mer har jag att säga er. Men ni kan inte bära det nu. 13 Men när denne kommer, sanningens Ande, ska han vägleda er i hela sanningen. För han ska inte tala av sig själv. Nej, vad han hör ska han tala, och det kommande ska han delge för er. 14 Denne ska förhärliga mig. För av mitt ska han ta och delge för er. 15 Allt vad Fadern har är mitt. Därför sade jag att det är av mitt han tar och ska delge för er.

Sorg och glädje

16 Lite och ni skådar mig inte mer, och åter lite och ni ska se mig.” 17 Då sade några av hans lärjungar till varandra: ”Vad är detta som han säger till oss: Lite och ni skådar mig inte, och åter lite och ni ska se mig? Och att: Jag beger mig till Fadern?” 18 De sade nu: ”Vad är detta [som han säger*], lite? Vi förstår inte vad han talar om.”

19 Jesus förstod att de ville fråga honom, och sade till dem: ”Kring detta söker ni med varandra, att jag sade: Lite och ni skådar mig inte, och åter lite och ni ska se mig. 20 Amen, amen, jag säger er att ni kommer att gråta och jämra er, men världen ska glädjas. Ni kommer att bli bedrövade, men er bedrövelse ska bli till glädje. 21 Kvinnan, när hon föder, har bedrövelse eftersom hennes stund har kommit. Men när hon har fött barnet, minns hon inte längre nöden av glädjen att en människa fötts till världen. 22 Och ni har alltså nu bedrövelse. Men åter ska jag se er, och ert hjärta ska glädjas. Och er glädje tar ingen ifrån er.

Bön i Jesu namn

23 Och på den dagen kommer ni inte att fråga mig om något. Amen, amen, jag säger er: Vad ni än ber Fadern om i mitt namn ska han ge er*. 24 Fram till nu har ni inte bett om något i mitt namn. Be och ni ska få, så att er glädje blir uppfylld.

25 Detta har jag talat till er i jämförelser. Det kommer en stund när det inte längre är i jämförelser jag ska tala till er, utan öppet berätta om Fadern för er. 26 På den dagen ska ni be i mitt namn. Och jag säger er inte att jag ska fråga Fadern för er. 27 För Fadern själv har er kära, eftersom ni har haft mig kär och trott att jag utgått från Gud. * 28 Jag har utgått från Fadern och kommit till världen. Åter lämnar jag världen och går till Fadern.”

29 Hans lärjungar säger: ”Se, nu är det i öppenhet du talar, och ingen jämförelse du säger. 30 Nu vet vi att du vet allt och inte har behov av att någon frågar dig. Genom detta tror vi att du har utgått från Gud.” 31 Jesus svarade dem: ”Nu tror ni. 32 Se: det kommer en stund, och den har kommit, att ni ska skingras var och en till sitt och lämna mig ensam. Och jag är inte ensam, eftersom Fadern är med mig. 33 Detta har jag talat till er för att ni i mig ska ha frid. I världen har ni nöd, men fatta mod: jag har besegrat världen.”

17

Jesu översteprästerliga förbön

1 Detta talade Jesus, och han lyfte sina ögon till himlen och sade: ”Far, stunden har kommit. Förhärliga din Son så att Sonen förhärligar dig, 2 så som du gett honom auktoritet över allt kött, för att allt som du gett honom, åt dem ska han ge eoniskt liv. 3 Och detta är det eoniska livet: att de känner dig, den ende sannfärdige Guden, och honom som du har sänt, Jesus Kristus. 4 Jag har förhärligat dig på jorden och fullkomnat det verk som du gett mig att göra. 5 Och nu: förhärliga mig du, Far, hos dig själv med den härlighet som jag hade före det att världen fanns hos dig.

6 Jag har visat ditt namn för människorna som du har gett mig från världen. Dina var de, och till mig har du gett dem, och ditt ord har de hållit fast vid. 7 Nu har de förstått att allt vad du har gett mig är från dig. 8 För de ord som du har gett mig har jag gett till dem. Och de har tagit emot och sannerligen förstått att jag utgått från dig. Och de har trott att du har sänt mig.

9 Jag frågar för dem. Det är inte för världen jag frågar, utan för dem du har gett mig. För de är dina. 10 Och allt mitt är ditt, och ditt är mitt, och jag är förhärligad i dem. 11 Och jag är inte längre i världen, och de är i världen och jag kommer till dig. Helige Far, bevara dem i ditt namn som du har gett mig, så att de är ett liksom vi. 12 När jag var hos dem, bevarade jag dem i ditt namn som du har gett mig. Och jag beskyddade, och ingen av dem gick förlorad utom fördärvets son, för att Skriften skulle uppfyllas.

13 Men nu kommer jag till dig. Och detta talar jag i världen, för att de ska ha min glädje uppfylld inom sig. 14 Jag har gett dem ditt ord. Och världen har hatat dem, eftersom de inte är av världen, liksom jag inte är av världen. 15 Jag efterfrågar inte att du ska ta upp dem ur världen, utan att du ska bevara dem från det onda*. 16 Det är inte av världen de är, liksom jag inte är av världen. 17 Helga dem i sanningen. Ditt ord är sanning. 18 Så som du har sänt mig till världen, har också jag sänt dem till världen. 19 Och för dem helgar jag mig, för att också de ska vara helgade i sanning.

20 Men det är inte bara för dessa jag frågar, utan också för dem som tror genom deras ord på mig: 21 att alla ska vara ett. Så som du, Far, är i mig och jag i dig, att också de ska vara i oss, för att världen ska tro att du har sänt mig. 22 Och den härlighet som du har gett till mig har jag gett till dem, för att de ska vara ett liksom vi är ett: 23 jag i dem och du i mig, så att de är fullkomnade till ett, så att världen förstår att du har sänt mig och älskat dem så som du har älskat mig.

24 Far, det du har gett mig: jag vill att där jag är ska också dessa vara med mig, för att skåda min härlighet som du har gett mig. För du har älskat mig före världens grundläggning. 25 Rättfärdige Far, och världen har inte förstått dig, men jag har förstått dig. Och dessa har förstått att du har sänt mig. 26 Och jag har kungjort för dem ditt namn. Och jag ska kungöra, för att kärleken som du älskat mig med ska vara i dem, och jag i dem.”

18

Jesus utlämnas och grips

1 Sedan Jesus sagt detta, gick han ut med sina lärjungar till andra sidan av Kidrons bäckravin, där det fanns en trädgård. I den gick han in, även hans lärjungar.

2 Men även Judas, som utlämnade honom, kände till platsen. För Jesus hade många gånger samlats där med sina lärjungar. 3 Judas tog då kohorten, och från översteprästerna och från fariseerna undertjänare, och kommer dit med lyktor och facklor och vapen.

4 Jesus, som visste om allt som kommer över honom, gick nu ut och säger till dem: ”Vem söker ni?” 5 De svarade honom: ”Jesus nazorén.” Han säger till dem: ”Jag Är.” Och där stod även Judas som utlämnade honom med dem. 6 När han nu sade till dem: Jag Är, gick de bort bakåt och föll till marken. 7 Åter frågade han dem nu: ”Vem söker ni?” Och de sade: ”Jesus nazorén.” 8 Jesus svarade: ”Jag har sagt er att Jag Är. Om det nu är mig ni söker, låt dessa bege sig.” 9 Det var för att ordet skulle uppfyllas som han hade sagt, att: ”Av dem som du gett mig har jag inte förlorat någon.”

10 Simon Petrus, som hade ett svärd, drog det nu och högg till översteprästens fasttjänare och högg av hans högra öra. Och namnet på fasttjänaren var Malchos. 11 Då sade Jesus till Petrus: ”Sätt svärdet i skidan! Bägaren som Fadern har gett mig, ska jag alls inte dricka den?”

12 Kohorten och befälhavaren och judarnas undertjänare tog nu fast Jesus och band honom, 13 och förde till Hannas först. Han var nämligen svärfar till Kaiafas som var överstepräst det året. 14 Och det var Kaiafas som hade samrått judarna att det gagnar att en människa dör för folket.

Petrus förnekar Jesus

15 Men efter Jesus följde Simon Petrus och en annan lärjunge. Och den lärjungen var bekant för översteprästen och kom in med Jesus till översteprästens innergård. 16 Men Petrus stod vid dörren utanför. Då gick den andre lärjungen, som var bekant med översteprästen, ut och sade till dörrvakterskan och förde in Petrus. 17 Till Petrus säger då dörrvaktarflickan: ”Inte är väl också du en av lärjungarna till den där människan?” Denne säger: ”Det är jag inte.”

18 Men där stod fasttjänarna och undertjänarna och hade gjort en koleld, eftersom det var kyla, och värmde sig. Och även Petrus var med dem och stod och värmde sig.

Jesus inför översteprästen

19 Översteprästen frågade nu Jesus om hans lärjungar och om hans undervisning. 20 Då svarade honom Jesus: ”Jag har öppet talat till världen. Jag har alltid undervisat i synagogan och i templet där alla judarna kommer samman. Och i det fördolda har jag inte talat något. 21 Varför frågar du mig? Fråga dem som har hört vad jag talat till dem. Se, dessa vet vad jag har sagt.”

22 Men när han sade detta, gav en av undertjänarna som stod där en örfil till Jesus och sade: ”Är det så du svarar översteprästen?” 23 Jesus svarade honom: ”Om jag har talat illa, vittna om det onda. Men om med rätta, varför pryglar du mig?” 24 Då sände Hannas honom bunden till översteprästen Kaiafas.

Petrus förnekar Jesus igen

25 Men Simon Petrus var och stod och värmde sig. Då sade de till honom: ”Inte är väl också du en av hans lärjungar?” Denne nekade och sade: ”Det är jag inte.” 26 Då säger en av översteprästens fasttjänare, som var släkting till den från vilken Petrus högg av örat: ”Såg inte jag dig i trädgården med honom?” 27 Åter nekade då Petrus – och direkt gol en tupp.

Jesus inför Pilatus

28 De för nu Jesus från Kaiafas till pretoriet. Och det var morgon. Och själva gick de inte in i pretoriet, för att inte bli befläckade utan få äta påsken. 29 Då kom Pilatus ut utanför till dem och säger: ”Vilken anklagelse anför ni mot denna människa?” 30 De svarade och sade till honom: ”Om inte den där var en som gör det onda, hade vi inte överlämnat honom till dig.” 31 Då sade Pilatus till dem: ”Ta honom ni och döm honom efter er lag.” Judarna sade till honom: ”För oss är det inte tillåtet att döda någon.” 32 Det var för att Jesu ord skulle uppfyllas, det han sade när han angav med vilken död han skulle dö.

33 Då gick åter Pilatus in i pretoriet, och han ropade dit Jesus och sade till honom: ”Du är judarnas kung?” 34 Jesus svarade: ”Är det av dig själv du säger detta? Eller har andra sagt dig det om mig?” 35 Pilatus svarade: ”Inte är väl jag jude? Ditt folkslag och översteprästerna har överlämnat dig till mig. Vad har du gjort?”

36 Jesus svarade: ”Mitt rike är inte av denna värld. Om det var av denna värld, mitt rike, hade mina undertjänare kämpat för att jag inte skulle utlämnas åt judarna. Men nu är mitt rike inte härifrån.” 37 Då sade Pilatus till honom: ”Du är alltså kung?” Jesus svarade: ”Du säger att jag är kung. För detta är jag född och för detta har jag kommit till världen, för att vittna för sanningen. Var och en som är av sanningen lyssnar till min röst.” 38 Pilatus säger till honom: ”Vad är sanning?”

Jesus döms till döden

Och sedan han sagt detta, gick han åter ut till judarna och säger till dem: ”Jag finner inte mot honom någon sak. 39 Men det finns en sedvänja hos er, att jag friger en åt er vid påsken. Önskar ni då jag ska frige åt er judarnas kung?” 40 Då vrålade de åter och sade: ”Inte den där! Utan Barabbas!” Men Barabbas var en rövare.

19

1 Då tog nu Pilatus Jesus och piskade. 2 Och soldaterna flätade en krans av törnen och satte på hans huvud. Och i purpurmantel klädde de honom, 3 och de kom till honom och sade: ”Gläd dig*, judarnas kung!” och gav honom örfilar.

4 Och ut kom åter Pilatus utanför och säger till dem: ”Se: jag för honom till er utanför, så att ni förstår att jag ingen sak finner mot honom.” 5 Då kom Jesus ut utanför, bärande törnekransen och purpurmanteln. Och han säger till dem: ”Se människan!”

6 När de nu såg honom, översteprästerna och undertjänarna, vrålade de och sade: ”Korsfäst! Korsfäst!” Pilatus säger till dem: ”Ta honom ni och korsfäst! För jag finner inte mot honom någon sak.” 7 Då svarade honom judarna: ”Vi har en lag, och enligt lagen är han skyldig att dö. För han har gjort sig själv till Guds Son.”

8 När nu Pilatus hörde detta ord, fruktade han desto mer. 9 Och han gick in i pretoriet igen, och säger till Jesus: ”Varifrån är du?” Men Jesus gav honom inget svar. 10 Då säger Pilatus till honom: ”Talar du inte med mig? Vet du inte att jag har auktoritet att frige dig, och har auktoritet att korsfästa dig?” 11 Jesus svarade [honom*]: ”Du hade ingen auktoritet mot mig om inte den var dig given från ovan. Därför har den som har utlämnat mig åt dig större synd.” 12 Efter detta sökte Pilatus frige honom. Men judarna vrålade och sade: ”Om du friger den där, är du inte kejsarens vän! Var och en som gör sig själv till kung säger emot kejsaren.”

13 När Pilatus nu hörde dessa ord, förde han ut Jesus och satte sig på ett domarsäte vid en plats som kallas Stenläggningen, och på hebreiska* Gabbatha. 14 Och det var förberedelsedag inför påsken. Timmen var ungefär sjätte*. Och han säger till judarna: ”Se: er kung!” 15 Då vrålade dessa: ”Ta bort! Ta bort! Korsfäst honom!” Pilatus säger till dem: ”Ska jag korsfästa er kung?” Översteprästerna svarade: ”Vi har ingen kung utom kejsaren.” 16 Då utlämnade han nu honom åt dem för att korsfästas.

Jesus blir korsfäst

De tog nu med Jesus, 17 och bärande korset åt sig själv kom han ut till den så kallade Kranieplatsen, som kallas på hebreiska Golgotha. 18 Där korsfäste de honom. Och med honom två andra, härifrån och härifrån, och i mitten Jesus.

19 Och Pilatus skrev också ett anslag och satte på korset, och det var skrivet: ”Jesus nazorén, judarnas kung.” 20 Detta anslag läste nu många av judarna, eftersom platsen var nära staden där Jesus blev korsfäst och det var skrivet på hebreiska, på latin, på grekiska. 21 Till Pilatus sade då judarnas överstepräster: ”Skriv inte: Judarnas kung, utan att: Denne sade: Jag är judarnas kung.” 22 Pilatus svarade: ”Det jag skrivit, har jag skrivit.”

23 Soldaterna, när de nu hade korsfäst Jesus, tog hans kläder och gjorde fyra delar, åt varje soldat en del, samt tunikan. Men tunikan var sömlös, vävd från ovan genom hela. 24 *De sade då till varandra: ”Låt oss inte riva den. Nej, låt oss kasta lott om dem, vems den ska bli.” Det var för att Skriften skulle uppfyllas [som säger]: De delade upp mina kläder åt sig själva, och om min klädnad kastade de lott. Soldaterna gjorde nu detta.

25 Men där stod vid Jesu kors hans mor och systern till hans mor, Maria Klopas hustru och Maria Magdalén. 26 Jesus såg nu modern och lärjungen stå där, den han älskade, och han säger till modern: ”Kvinna, se: din son.” 27 Sedan säger han till lärjungen: ”Se: din mor.” Och från den stunden tog lärjungen henne till det egna.

Jesus dör

28 Efter detta visste Jesus att allt redan var fullbordat, och för att Skriften skulle fullkomnas säger han: ”Jag törstar.” 29 Ett kärl var satt där, fullt med surt vin. En tvättsvamp full med det sura vinet satte de då runt en isop och bar fram till hans mun. 30 När han nu hade fått det sura vinet, sade Jesus: ”Det är fullbordat.” Och han böjde huvudet och överlämnade anden.

31 Judarna – då det var förberedelsedag, för att inte kropparna skulle bli kvar på korset under sabbaten, för den sabbatens dag var stor – frågade nu Pilatus om deras ben kunde krossas och de tas bort. 32 Då kom soldaterna. Och på den förste krossade de benen, och på den andre som var korsfäst med honom.

33 Men då de kom till Jesus, när de såg att han redan hade dött, krossade de inte hans ben, 34 utan en av soldaterna stack med spjut hans sida. Och ut kom direkt blod och vatten. 35 Och den som har sett det har vittnat, och sannfärdigt är hans vittnesbörd och denne vet att han talar sant, för att också ni ska tro. 36 *För detta hände för att Skriften skulle uppfyllas: Knota ska inte knäckas hos honom. 37 *Och åter en annan Skrift säger: De ska se till honom som de genomborrat.

Jesus begravs

38 Men efter detta frågade Josef från Arimathaia, som var lärjunge till Jesus men fördold av fruktan för judarna, Pilatus om han kunde få ta Jesu kropp. Och Pilatus tillät. Han gick då och tog hans kropp. 39 Och sedan kom även Nikodemos, som hade kommit till honom på natten först, bärande en blandning av myrra och aloe, ungefär hundra litra*. 40 De tog nu Jesu kropp och band om den i linnebindlar med doftkryddorna, så som det är sed hos judarna att gravlägga. 41 Och det fanns på platsen där han blev korsfäst en trädgård, och i trädgården en ny grav i vilken ännu ingen var lagd. 42 Där, på grund av judarnas förberedelsedag eftersom graven var nära, lade de nu Jesus.

20

Den tomma graven

1 Men den första dagen i veckan kommer Maria Magdalén på morgonen, medan det ännu är mörker, till graven. Och hon ser stenen borttagen från graven. 2 Hon springer då och kommer till Simon Petrus och till den andre lärjungen som Jesus hade kär, och säger till dem: ”De har tagit Herren från graven! Och vi vet inte var de har lagt honom.”

3 Då kom Petrus och den andre lärjungen ut, och de kom mot graven. 4 Och de två sprang tillsammans, och den andre lärjungen sprang före fortare än Petrus och kom först till graven. 5 Och han blickar in och ser linnebindlarna ligga där. Dock gick han inte in. 6 Nu kommer även Simon Petrus som följde honom, och han gick in i graven. Och han skådar linnebindlarna ligga där, 7 även duken som var över hans huvud, inte liggande med linnebindlarna utan särskilt, invikt på en enda plats.

8 Då gick nu även den andre lärjungen in, han som kom först till graven. Och han såg och trodde. 9 För ännu hade de inte förstått Skriften, att han måste uppstå från de döda. 10 Nu gick åter lärjungarna bort till sig.

Jesus visar sig för Maria Magdalén

11 Men Maria stod vid graven utanför, gråtande. Medan hon nu grät, blickade hon in i graven 12 och skådar två änglar i vitt, sittande en vid huvudet och en vid fötterna där Jesu kropp hade legat. 13 Och dessa säger till henne: ”Kvinna, varför gråter du?” Hon säger till dem att: ”De har tagit min Herre. Och jag vet inte var de lagt honom.”

14 När hon sagt detta, vände hon sig bakåt och skådar Jesus stående där. Och hon visste inte att det är Jesus. 15 Jesus säger till henne: ”Kvinna, varför gråter du? Vem söker du?” Hon tänker sig att det är trädgårdsmästaren och säger till honom: ”Herre, om du har burit bort honom, säg mig var du lagt honom och jag ska ta honom.”

16 Jesus säger till henne: ”Mariam.” Hon vänder sig och säger till honom på hebreiska: ”Rabbouni!”, vilket utsägs Lärare. 17 Jesus säger till henne: ”Börja inte röra* mig. För ännu har jag inte stigit upp till Fadern. Men gå till mina bröder och säg till dem: Jag stiger upp till min Far och er Far, och min Gud och er Gud.” 18 Då går Mariam Magdalén och berättar för lärjungarna att: ”Jag har sett Herren!” och att han sagt detta till henne.

Jesus visar sig för lärjungarna

19 När det nu var kväll den dagen, den första i veckan, och dörrarna var stängda där lärjungarna var av fruktan för judarna, kom Jesus och stod i mitten och säger till dem: ”Frid åt er!” 20 Och sedan han sagt detta, visade han händerna och sidan för dem. Då gladde sig lärjungarna, när de såg Herren.

21 Då sade [Jesus] till dem igen: ”Frid åt er! Så som Fadern har sänt mig, skickar också jag er.” 22 Och sedan han sagt detta, blåste han in och säger till dem: ”Ta emot helig Ande. 23 De vilkas synder ni förlåter, för dem är de förlåtna. De vilkas ni kvarhåller är kvarhållna.”

Jesus och Thomas

24 Men Thomas, en av de tolv som kallades Tvillingen, var inte med dem när Jesus kom. 25 Nu sade honom de andra lärjungarna: ”Vi har sett Herren!” Men han sade till dem: ”Om jag inte får se i hans händer avtrycket från spikarna, och sätta mitt finger i avtrycket från spikarna och sätta min hand i hans sida, kommer jag aldrig att tro.”

26 Och efter åtta dagar var åter hans lärjungar därinne, och Thomas var med dem. Jesus kommer, medan dörrarna är stängda, och han stod i mitten och sade: ”Frid åt er!” 27 Sedan säger han till Thomas: ”Hämta ditt finger hit och se mina händer. Och hämta din hand och sätt i min sida. Och var inte otroende, utan troende.” 28 Thomas svarade och sade till honom: ”Min Herre och min Gud!” 29 Jesus säger till honom: ”Eftersom du sett mig har du kommit till tro. Saliga de som inte har sett och ändå trott.”

30 Även många andra tecken gjorde så Jesus inför [sina] lärjungar, som inte är skrivna i denna bokrulle. 31 Men dessa har skrivits för att ni ska tro att Jesus är Kristus, Guds Son, och för att ni genom att tro ska ha liv i hans namn.

21

Jesus vid Tiberiashavet

1 Efter detta visade sig åter Jesus för lärjungarna vid Tiberiashavet. Och han visade sig så: 2 De var tillsammans, Simon Petrus och Thomas som kallades Tvillingen och Nathanael från Kana i Galileen och de av Zebedaios och två andra av hans lärjungar. 3 Till dem säger Simon Petrus: ”Jag beger mig ut att fiska.” De säger till honom: ”Även vi kommer med dig.” De gick ut och steg i båten, och under den natten fångade de ingenting.

4 Men när det redan blivit morgon, stod Jesus på stranden. Dock förstod inte lärjungarna att det är Jesus. 5 Nu säger Jesus till dem: ”Barn, har ni inget sovel?” De svarade honom: ”Nej.” 6 Och han sade till dem: ”Kasta mot högra delarna från båten med nätet och ni ska finna.” De kastade då, och mäktade inte längre att dra in det för fiskarnas mängd.

7 Då säger den lärjungen som Jesus älskade till Petrus: ”Det är Herren!” När Simon Petrus nu hörde att det är Herren knöt han ytterplagget om sig, för han var naken, och kastade sig i havet. 8 Men de andra lärjungarna kom med småbåten, för de var inte långt från land utan ungefär tvåhundra alnar* bort, släpande nätet med fiskarna.

9 När de nu steg ur i land, ser de en koleld ligga och matfisk ligga på och bröd. 10 Jesus säger till dem: ”Hämta av matfiskarna som ni fångade nu.” 11 Då steg Simon Petrus upp och drog nätet upp på land, fullt av stora fiskar, hundrafemtiotre. Och fast de var så många, revs inte nätet itu. 12 Jesus säger till dem: ”Kom. Ät frukost.” Och ingen vågade av lärjungarna höra sig för hos honom: ”Vem är du?”, då de visste att det är Herren. 13 Jesus kommer och tar brödet och ger till dem, och matfisken likaså. 14 Detta var redan tredje gången Jesus visade sig för lärjungarna uppväckt från de döda.

Jesus upprättar Petrus

15 När de nu hade ätit frukost, säger Jesus till Simon Petrus: ”Simon, Johannes son. Älskar du mig mer än dessa?” Han säger till honom: ”Ja, Herre. Du vet att jag har dig kär.” Han säger till honom: ”Valla mina lamm.” 16 Han säger till honom igen, en andra gång: ”Simon, Johannes son. Älskar du mig?” Han säger till honom: ”Ja, Herre. Du vet att jag har dig kär.” Han säger till honom: ”Var herde för mina får.”

17 Han säger till honom den tredje gången: ”Simon, Johannes son. Har du mig kär?” Petrus blev bedrövad att han sade till honom den tredje gången: ”Har du mig kär?”, och han säger till honom: ”Herre, allt vet du. Du förstår att jag har dig kär.” [Jesus] säger till honom: ”Valla mina får. 18 Amen, amen, jag säger dig: När du var yngre, bältade du dig själv och vandrade vart du ville. Men när du blir gammal ska du räcka ut dina händer, och en annan ska bälta och föra dig dit du inte vill.” 19 Och detta sade han angivande med vilken död han kommer att ära Gud. Och sedan han sagt detta, säger han till honom: ”Följ mig.”

20 Petrus vänder om och ser lärjungen som Jesus älskade följa efter, han som också hade legat vid måltiden på hans bröstkorg och sagt: ”Herre, vem är den som utlämnar dig?” 21 Honom ser Petrus nu och säger till Jesus: ”Herre, men han då?” 22 Jesus säger till honom: ”Om jag vill att han är kvar tills jag kommer, vad är det för dig? Följ du mig.”

23 Då gick detta ord ut till syskonen att den lärjungen inte dör. Men Jesus sade inte till honom att han inte dör, utan: ”Om jag vill att han är kvar tills jag kommer [– vad är det för dig*]?”

Slutord

24 Det är den lärjungen som vittnar om detta och som har skrivit detta. Och vi vet att sant är hans vittnesbörd. 25 Men det finns också många andra saker som Jesus gjorde. Om de skulle skrivas en efter en, föreställer jag mig inte ens själva världen skulle ha rum för de bokrullar som då skrivs.

* 1:3 1:3 ett enda som kommit. 4I Eller ”ett enda. Det som kommit 4i”

* 1:5 1:5 gripit Eller ”begripit”

* 1:16 1:16 efter Eller ”för”

* 1:18 1:18 Enfödd Gud Andra handskrifter: ”Den enfödde Sonen”

* 1:19 1:19 till honom Andra handskrifter: [-]

* 1:23 1:23Jes 40:3

* 1:23 1:23 röst i ödemarken: Rikta Eller ”röst: I ödemarken, rikta”

* 1:24 1:24 Det fanns också Eller ”Och de var”

* 1:28 1:28 Bethania Andra handskrifter: ”Bethabara” (hebreiska för ”vadställets hus”)

* 1:29 1:29 offerlamm Ordagrant ”årslamm” (i offerålder, 2 Mos 12:5)

* 1:39 1:39 Timmen... den tionde Ca kl 16

* 1:42 1:42 Kefas... Petrus Arameiska och grekiska för ”klippa”

* 1:51 1:511 Mos 28:12

* 2:6 2:6 två eller tre metreter Ca 80-120 liter

* 2:12 2:12 hans bröder Andra handskrifter: ”bröderna”

* 2:17 2:17Ps 69:10

* 3:3 3:3 från ovan Eller ”på nytt”

* 3:8 3:8 Anden... röst Eller ”Vinden... ljud”

* 3:13 3:13 Människosonen Andra handskrifter: ”Människosonen, som är i himlen”

* 3:21 3:21 Enligt annan tolkning avslutas citatet efter 3:15

* 3:25 3:25 en jude Andra handskrifter: ”judar”

* 3:30 3:30 Enligt annan tolkning avslutas citatet efter 3:36

* 3:31 3:31 himlen är ovanför alla. 32Det Andra handskrifter: ”himlen, 32det”

* 4:6 4:6 Timmen... den sjätte Ca kl 12

* 4:11 4:11 Kvinnan Andra handskrifter: ”Hon”

* 4:35 4:35 skörd. Redan 36får den som skördar Andra handskrifter: ”skörd redan. 36Den som skördar får”

* 4:46 4:46 ämbetsman Eller ”släkting”

* 4:52 4:52 sjunde timmen Ca kl 13

* 5:2 5:2 Bethzatha Andra handskrifter: ”Bethesda” eller ”Bethsaida”

* 5:3 5:3 Senare handskrifter fortsätter (5:3b-4): ”... som väntade på vattnets rörelse. 4För en ängel steg ner i bassängen från tid till annan och rörde upp vattnet. Den förste som då steg i efter vattnets upprörning blev frisk från den åkomma han hölls tillbaka av.”

* 5:31 5:31 sant Eller ”giltigt” (även i 5:32)

* 6:7 6:7 tvåhundra denarer Ca 200 dagslöner

* 6:7 6:7 något litet Andra handskrifter: ”lite”

* 6:19 6:19 tjugofem eller trettio stadier Ca 5 km

* 6:23 6:23 småbåtar Andra handskrifter: ”båtar”

* 6:31 6:312 Mos 16:4f, Neh 9:15

* 6:36 6:36 mig Andra handskrifter: [-]

* 6:45 6:45Jes 54:13

* 6:50 6:50 det Eller ”honom”

* 6:52 6:52 sitt kött Andra handskrifter: ”kött”

* 7:8 7:8 inte Andra handskrifter: ”ännu inte”

* 7:10 7:10 som Andra handskrifter: [-]

* 7:15 7:15 texter Eller ”bokstäver” eller ”lärdom”

* 7:38 7:38 mig och dricka! 38Den som tror Eller ”mig! Och dricka ska 38den som tror”

* 7:52 7:52 ingen profet Eller ”inte Profeten”

* 7:53 7:53 Avsnittet 7:53-8:11 saknas i tidiga handskrifter, och placeras i enstaka handskrifter efter Joh 21:25 eller Luk 21:38

* 8:13 8:13 sant Eller ”giltigt” (även i 8:14, 17)

* 8:16 8:16 Fadern Andra handskrifter: ”han”

* 8:25 8:25 Från begynnelsen Eller ”Just” eller ”Varför alls att jag ens talar till er?”

* 8:28 8:28 till dem Andra handskrifter: [-]

* 8:38 8:38 Gör då också ni... från Fadern Andra handskrifter: ”Och ni gör alltså... från er far”

* 8:39 8:39 hade ni gjort Andra handskrifter: ”gör”

* 8:54 8:54 vår Andra handskrifter: ”er”

* 8:57 8:57 du sett Andra handskrifter: ”sett dig”

* 9:10 9:10 då Andra handskrifter: [-]

* 9:35 9:35 Människosonen Andra handskrifter: ”Guds Son”

* 10:8 10:8 före mig Andra handskrifter: [-]

* 10:29 10:29 Min Far, det han har Andra handskrifter: ”Min Far som har”

* 10:34 10:34Ps 82:6

* 11:18 11:18 femton stadier Ca 3 km

* 11:25 11:25 och livet Andra handskrifter: [-]

* 12:3 12:3 litra Ca 300 gram

* 12:5 12:5 trehundra denarer Ca 300 dagslöner

* 12:7 12:7 vara, så att hon... kan bevara Andra handskrifter: ”vara. Hon har... bevarat”

* 12:9 12:9 den stora skaran Andra handskrifter: ”en stor skara”

* 12:13 12:13Ps 118:25f, Sef 3:15

* 12:13 12:13 Hosanna Hebreiska för ”O, fräls”

* 12:15 12:15Sak 9:9

* 12:38 12:38Jes 53:1

* 12:40 12:40Jes 6:9f

* 13:1 13:1 till slutet Eller ”till fullo”

* 13:10 13:10 utom av att tvätta fötterna Andra handskrifter: ”av att tvätta sig”

* 13:18 13:18Ps 41:10

* 13:26 13:26 tar och Andra handskrifter: [-]

* 13:32 13:32 Om Gud har förhärligats i honom ska Gud också Andra handskrifter: ”Och Gud ska”

* 14:1 14:1 Tro... ska ni tro Eller ”Ni tror... tror ni”

* 14:2 14:2 sagt er att jag går Andra handskrifter: ”sagt er. Jag går”

* 14:4 14:4 Andra handskrifter: ”Och vart jag beger mig vet ni, och vägen vet ni”

* 14:7 14:7 har lärt känna... ska... lära känna Andra handskrifter: ”hade lärt känna... skulle... ha känt”

* 14:14 14:14 ber mig om Andra handskrifter: ”ber om”

* 14:15 14:15 kommer ni att hålla fast Andra handskrifter: ”håll fast”

* 14:16 14:16 Förespråkare Eller ”Hjälpare” (även i 14:26, 15:26, 16:7)

* 14:17 14:17 ska den vara Andra handskrifter: ”är den”

* 15:25 15:25Ps 35:19, 69:5

* 16:18 16:18 som han säger Andra handskrifter: [-]

* 16:23 16:23 i mitt namn ska han ge er Andra handskrifter: ”ska han ge er i mitt namn”

* 16:27 16:27 Gud Andra handskrifter: ”Fadern”

* 17:15 17:15 det onda Eller ”den onde”

* 19:3 19:3 Gläd dig Eller ”Var hälsad”

* 19:11 19:11 honom Andra handskrifter: [-]

* 19:13 19:13 hebreiska Avser här arameiska (även i 19:17, 20:16)

* 19:14 19:14 Timmen... sjätte Ca kl 12

* 19:24 19:24Ps 22:19

* 19:36 19:362 Mos 12:46, Ps 34:21

* 19:37 19:37Sak 12:10

* 19:39 19:39 hundra litra Ca 30 kg

* 20:17 20:17 röra Eller ”hålla fast”

* 21:8 21:8 tvåhundra alnar Knappt 100 m

* 21:23 21:23 – vad är det för dig Andra handskrifter: [-]

Apostlagärningarna

1

2

3

4

5

6

7

8

9

10

11

12

13

14

15

16

17

18

19

20

21

22

23

24

25

26

27

28

Apostlagärningarna

1

Löftet om Anden

1 Den första redogörelsen gjorde jag om allt, o Theofilos, som Jesus började göra och lära, 2 fram till den dag han genom helig Ande hade påbjudit apostlarna som han utvalt och togs upp. 3 För dessa framställde han sig också levande efter att han lidit, med många belägg, när han under fyrtio dagar visade sig för dem och talade om det som rör Guds rike.

4 Och medan han samlades* med dem instruerade han dem att inte skiljas från Jerusalem, utan: ”Invänta Faderns löfte som ni har hört från mig. 5 För Johannes döpte med vatten, men ni ska bli döpta i helig Ande efter inte många av dessa dagar.”

Jesu himmelsfärd

6 Sammankomna frågade de honom nu och sade: ”Herre, om du vid denna tid återställer riket åt Israel?” 7 Men han sade till dem: ”Det är inte ert att veta tider eller stunder som Fadern har satt i sin egen auktoritet. 8 Men ni ska få kraft när den heliga Anden kommer över er, och ni ska vara mina vittnen i Jerusalem och i hela Judeen och Samarien och ända till det sista av jorden.”

9 Och sedan han sagt detta, medan de såg, lyftes han upp. Och ett moln tog emot honom undertill från deras ögon. 10 Och när de var blickande mot himlen medan han färdades, och se: två män stod där hos dem i vit skrud*, 11 och de sade: ”Män, galileer! Varför står ni och ser mot himlen? Denne Jesus som har tagits upp från er till himlen, han ska så komma på samma sätt som ni skådade honom fara till himlen.”

En ersättare för Judas

12 Då återvände de till Jerusalem från berget som kallas Olivlunden, som är nära Jerusalem och har som avstånd en sabbatsväg*. 13 Och när de kom in, gick de upp till den övervåning där de var och höll till: Petrus och Johannes och Jakob och Andreas, Filippos och Thomas, Bartholomaios och Mattheus, Jakob Alfaios son och Simon zeloten och Judas Jakobs son. 14 Alla dessa var ständigt förenade i bönen, med kvinnor och Mariam Jesu mor och hans bröder.

15 Och under dessa dagar stod Petrus upp mitt bland syskonen och sade, och det var en skara av namn tillsammans, ungefär hundratjugo: 16 ”Män, bröder! Skriften måste uppfyllas som den heliga Anden har förutsagt genom Davids mun om Judas, som blev vägledare åt dem som tog fast Jesus. 17 För han var inräknad bland oss och hade fått lotten med denna tjänst.” * 18 Denne förvärvade så en marklott för orättens lön, och han blev framstupa* och sprack på mitten och alla hans inälvor utgöts. 19 Och det blev känt för alla som bor i Jerusalem, så att den marklotten på deras eget språk kallas Hakeldamach, det vill säga marklott av blod.

20 *”För det är skrivet i psalmernas bok: Må hans lantgård bli öde, och må ingen finnas som bor i den. Och: Hans tillsyn* må en annan ta. 21 Därför måste en av de män som har kommit samman med oss under all den tid som Herren Jesus gick in och gick ut hos oss, 22 börjande från Johannes dop fram till den dag som han togs upp från oss – en av dessa måste bli ett vittne om hans uppståndelse med oss.”

23 Och man ställde fram två: Josef kallad Barsabbas som även kallades Justus, och Matthias. 24 Och de bad och sade: ”Du Herre, allas hjärtekännare, utpeka den du har utvalt av dessa två, en 25 till att få platsen med denna tjänst och det apostolat från vilket Judas överträdde för att gå till den plats som var hans egen.” 26 Och man satte lotter för dem. Och lotten föll på Matthias, och han inräknades med de elva apostlarna.

2

Anden utgjuts på pingstdagen

1 Och vid det att pingstens dag helt uppfylldes var de alla ihop tillsammans. 2 Och tvärt kom från himlen ett dån, såsom av en buren våldsam blåst*, och det uppfyllde hela huset där de var och satt. 3 Och det visade sig för dem uppdelande tungor som av eld och satte sig på var och en av dem. 4 Och de fylldes alla av helig Ande och började tala med andra tungor, så som Anden gav dem att uttrycka.

5 Men det fanns i Jerusalem boende judar, vördsamma män från varje folkslag under himlen. 6 Och när det blev detta ljud kom mängden samman och var i förvirring, för var och en hörde på sitt eget språk när de talade. 7 Och de var utom sig och förundrade och sade: ”Se: är inte alla dessa som talar galileer? 8 Och hur hör då vi var och en på vårt eget språk i vilket vi fötts? 9 Parther och meder och elamiter, och de boende i Mesopotamien och Judeen och Kappadokien, Pontos och Asien, 10 Frygien och Pamfylien, Egypten och Libyens bygder mot Kyrene, och de bevistande romarna, 11 både judar och proselyter, kretensare och araber: vi hör dem tala på våra tungor om Guds storartade ting!” 12 Och alla var utom sig och djupt villrådiga, och en sade till en annan: ”Vad vill detta vara?”

13 Men andra sade raljerande att: ”Av sött vin är de fulla.”

Petrus pingstpredikan

14 Men då stod Petrus med de elva och höjde sin röst och uttryckte för dem: ”Män, judar och ni som bor i Jerusalem alla! Detta ska för er vara känt, och lystra till mina ord. 15 För det är inte som ni antar, att dessa är berusade. Det är ju tredje timmen* på dagen. 16 Nej, detta är det som är sagt genom profeten Joel:

17 *Och det ska ske i de sista dagarna, säger Gud:

Jag ska utgjuta av min Ande över allt kött.

Och profetera ska era söner och era döttrar,

och era ynglingar ska se syner

och era gamla ska drömma drömmar.

18 Ja, även över mina fasttjänare och över mina fasttjänarinnor

ska jag i de dagarna utgjuta av min Ande,

och de ska profetera.

19 Och jag ska ge under i himlen där ovan

och tecken på jorden där nere,

blod och eld och ånga av rök.

20 Solen ska förvändas i mörker och månen i blod

innan Herrens dag kommer,

den stora och framträdande.

21 Och det ska ske att var och en som åkallar

Herrens namn ska bli frälst.

22 Män, israeliter! Hör dessa ord: Jesus nazorén, en man utpekad av Gud för er med kraftgärningar och under och tecken, som Gud gjorde genom honom mitt ibland er så som ni själva vet, 23 denne har ni efter Guds bestämda plan och förutvetande, utgiven genom laglösas händer, naglat fast och avrättat. 24 Honom har Gud låtit uppstå och lossat dödens födslovärkar, eftersom det inte var möjligt att han skulle kvarhållas av den. 25 *För David säger om honom:

Jag förutsåg* Herren framför mig ständigt,

för vid min högra sida är han så att jag inte skakas.

26 Därför fröjdades mitt hjärta och jublade min tunga,

och dessutom ska även mitt kött sätta bo i hopp.

27 För du ska inte överge min själ till Hades

eller låta din Gudlige se förgängelse.

28 Du har kungjort för mig livets vägar.

Du ska uppfylla mig med fröjd hos ditt ansikte.

29 Män, bröder! Det är tillåtet att säga med frimodighet till er om patriarken David att han både avlidit och blivit begravd, och hans grav finns bland oss fram till denna dag. 30 Då han nu var profet och visste att Gud med ed hade svurit till honom att sätta från hans höfts frukt på hans tron, 31 *förutsåg han och talade om Kristi uppståndelse: att han varken övergavs till Hades eller hans kött såg förgängelse.

32 Denne Jesus har Gud låtit uppstå. För honom är vi alla vittnen. 33 Till* Guds högra hand upphöjd har han alltså fått den heliga Andens löfte från Fadern och utgjutit detta som ni ser och hör. 34 *För David har inte stigit upp till himlarna. Men han säger själv:

Herren sade till min Herre: Sitt vid min högra sida

35 tills jag lagt dina fiender som en fotpall för dina fötter.

36 Alltså ska hela Israels hus säkert veta att honom har Gud gjort till både Herre och Kristus, denne Jesus som ni har korsfäst.”

37 Och när de hörde det blev de stungna i hjärtat, och de sade till Petrus och de övriga apostlarna: ”Vad ska vi göra, män, bröder?” 38 Och Petrus till dem: ”Ändra sinne”, säger han, ”och döpas ska var och en av er i Jesu Kristi namn till förlåtelse för era synder, och ni ska få den heliga Andens fria gåva. 39 För till er är löftet, och till era barn och till alla långt bort, alla som Herren vår Gud kallar till sig.”

40 Och med fler andra ord vittnade han och vädjade till dem och sade: ”Bli frälsta från detta krokiga släkte!” 41 De som nu välkomnade hans ord döptes, och det tillfördes på den dagen ungefär tretusen själar.

De troendes gemenskap

42 Och de var ständigt vid apostlarnas undervisning och gemenskapen, vid brödsbrytelsen och bönerna. 43 Och till varje själ kom fruktan, och många under och tecken kom genom apostlarna. 44 Och alla de troende var tillsammans och hade alltsammans gemensamt. 45 Och egendomarna och tillhörigheterna började de avyttra och dela upp det åt alla, efter hur någon hade behov. 46 Och varje dag var de ständigt förenade i templet, och i hemmen bröt de bröd och tog del av föda i jubel och hjärtats enkelhet, 47 medan de lovprisade Gud och hade nåd hos hela folket. Och Herren tillförde dem som blev frälsta varje dag tillsammans.

3

Petrus botar en förlamad tiggare

1 Men Petrus och Johannes gick upp till templet vid bönens timme, den nionde*. 2 Och en man som var lam från sin mors moderliv bars dit. Honom satte man varje dag vid den dörr till templet som kallas Sköna, för att be om allmosa från dem som gick in till templet. 3 När han såg Petrus och Johannes, som skulle gå in till templet, frågade han om att få en allmosa.

4 Men Petrus blickade på honom med Johannes och sade: ”Se på oss.” 5 Och han tog fasta på dem och väntade sig något från dem att få. 6 Men Petrus sade: ”Silver och guld har jag inte. Men vad jag har, detta ger jag dig. I Jesu Kristi nazoréns namn, [res dig och*] vandra!” 7 Och han fångade honom i högra handen och reste upp honom. Och genast fick hans steg och vrister stadga, 8 och han spratt upp och stod. Och han började vandra och gick in med dem till templet, vandrande och sprittande och lovprisande Gud. 9 Och allt folket såg honom vandra och lovprisa Gud, 10 och de kände igen honom, att han var den som satt för allmosan vid Sköna porten till templet. Och de fylldes av bestörtning och extas över det som hade inträffat för honom.

Petrus tal till åskådarna

11 Medan han höll fast vid Petrus och Johannes, rusade allt folket samman till dem vid den pelargång som kallas Solomons, helt bestörta. 12 Men när Petrus såg det, svarade han till folket: ”Män, israeliter! Varför är ni förundrade över detta? Eller varför är det på oss ni blickar, som att vi med egen kraft eller fromhet har gjort så att han vandrar?

13 Abrahams och Isaaks* och Jakobs Gud, våra fäders Gud, har förhärligat sin gosse Jesus. Honom utlämnade ni och förnekade inför ansiktet hos Pilatus, när denne hade bestämt sig för att frige. 14 Men ni förnekade den Helige och Rättfärdige och begärde att en mördarman skulle skänkas åt er, 15 men livets upphovsman* dödade ni. Honom har Gud uppväckt från de döda. För honom är vi vittnen. 16 Och vid tron på hans namn har hans namn gett stadga åt denne som ni skådar och känner, och tron genom honom har gett honom denna fullständighet inför er alla.

17 Och nu, bröder, vet jag att det är i okunnighet ni har handlat, såsom även era ledare. 18 Men det som Gud har förebådat genom alla profeternas mun, att hans Kristus skulle lida, har han så uppfyllt. 19 Ändra nu sinne och vänd om, så att era synder blir bortstrukna, 20 så att det kommer tider av vederkvickelse från Herrens ansikte och han sänder den för er förutvalde Kristus Jesus. 21 Honom måste himlen motta fram till tider av återställelse av allt som Gud har talat genom sina heliga profeters mun av eon.

22 *Mose har sagt att: En profet åt er ska Herren er Gud låta uppstå från era bröder, som mig. Honom ska ni lyssna till i allt vad han talar er. 23 Men det ska ske att varje själ som inte lyssnar till den profeten ska utrotas ur folket.

24 Och även alla profeterna, från Samuel och de följande som har talat, har också predikat dessa dagar. 25 *Ni är sönerna till profeterna och till förbundet som Gud instiftade för era fäder, när han sade till Abraham: Och i din säd ska de bli välsignade, alla jordens faderssläkter. 26 För er först har Gud låtit sin gosse uppstå, och han har sänt honom välsignande er genom att vända var och en bort från sina elakheter.”

4

Petrus inför Sanhedrin

1 Men medan de talade till folket stod där framför dem prästerna och tempelkommendanten och saddukeerna, 2 irriterade eftersom de undervisade folket och predikade i Jesus uppståndelsen från de döda. 3 Och de lade på dem händerna och satte i häkte till morgondagen, för det var redan afton. 4 Men många av dem som hade hört ordet kom till tro, och nu blev antalet män [ungefär*] femtusen.

5 Och det hände sig på morgondagen att där samlades deras ledare och äldste och skriftlärda i Jerusalem, 6 även översteprästen Hannas och Kaiafas och Johannes och Alexander och alla som var av översteprästerlig släkt. 7 Och de ställde dem i mitten och efterhörde: ”I vilken kraft eller i vilket namn har ni gjort detta?”

8 Då fylldes Petrus av helig Ande och sade till dem: ”Folkets ledare och äldste! 9 Om vi idag svarar för en välgärning mot en sjuk man, genom vad denne blivit frälst, 10 ska det vara känt för er alla och för hela Israels folk att det är i Jesu Kristi nazoréns namn – som ni har korsfäst, som Gud har uppväckt från de döda – genom honom står denne här inför er frisk. 11 *Han är stenen som föraktades av er husbyggare, som blev till huvudhörnsten. 12 Och i ingen annan finns frälsningen, för inte heller finns något annat namn under himlen, givet bland människor, i vilket vi måste bli frälsta.”

13 Och när de skådade frimodigheten hos Petrus och Johannes och begrep att de är olärda människor och obildade, var de förundrade. Och de kände igen dem, att de var med Jesus. 14 Och när de såg mannen stående med dem som blivit botad, hade de inget att säga emot.

15 Och de befallde dem att gå bort utanför Sanhedrin, och konfererade med varandra 16 och sade: ”Vad ska vi göra med dessa människor? För att ett känt tecken har skett genom dem är för alla som bor i Jerusalem uppenbart, och vi kan inte förneka det. 17 Men för att det inte ska spridas vidare till folket, låt oss hota dem så att de inte mer ska tala i detta namn till någon bland människor.”

18 Och de kallade på dem och instruerade dem att överhuvudtaget inte yttra sig eller undervisa i Jesu namn. 19 Men Petrus och Johannes svarade och sade till dem: ”Om det är rättfärdigt inför Gud att lyssna till er mer än till Gud, döm ni. 20 För vi kan inte icke tala om det vi har sett och hört.” 21 Och de hotade dem mer men frigav dem, då de inte fann hur de skulle straffa dem på grund av folket, eftersom alla ärade Gud för det som hade skett. 22 Han var nämligen över fyrtio år, mannen på vilken det skett detta helandetecken.

Bön i förföljelsetid

23 Och frigivna gick de till sina egna och berättade vad översteprästerna och de äldste hade sagt till dem. 24 *Och de lyssnade, och förenade höjde de sin röst till Gud och sade: ”Härskare, du som har gjort himlen och jorden och havet och allt i dem, 25 *du som genom helig Ande har sagt från vår fader Davids mun, din gosses:

Varför frustade folkslagen?

Och varför begrundade folken tomma ting?

26 Fram stod jordens kungar,

och ledarna samlades tillsammans

mot Herren och mot hans Kristus.

27 För de samlades i sanning i denna stad mot din helige gosse Jesus som du har smort, både Herodes och Pontius Pilatus med folkslag och Israels folk*, 28 för att göra vad din hand och [din] plan hade förutbestämt skulle ske.

29 Och nu, Herre, se till deras hotelser och ge dina fasttjänare att med all frimodighet tala ditt ord, 30 i det att du räcker ut [din] hand till helande och tecken och under att ske genom din helige gosse Jesu namn.”

31 Och när de hade bönfallit, skakades platsen på vilken de var samlade. Och allesammans fylldes av helig Ande och talade Guds ord med frimodighet.

Ett hjärta och en själ

32 Och av mängden av dem som hade kommit till tro var det ett hjärta och en själ, och ingen enda sade att något av det som var hans var hans eget, utan alltsammans var deras gemensamt. 33 Och med stor kraft avgav apostlarna vittnesbördet om Herren Jesu uppståndelse, och stor nåd var över dem alla.

34 För inte heller fanns någon behövande bland dem. För alla som var ägare till marklotter eller hus började sälja och bära värdena för det som avyttrats 35 och lägga vid apostlarnas fötter, och de delade ut åt var och en efter hur någon hade behov. 36 Och Josef – även kallad Barnabas av apostlarna, vilket är översatt Uppmuntrans son – en levit, cypriot till släktet 37 som hade en åker, sålde den och bar fram pengarna och lade vid apostlarnas fötter.

5

Ananias och Safira

1 Men en man vid namn Ananias sålde med sin hustru Safira en egendom 2 och smusslade undan från värdet, med även hustrun medveten. Och han bar fram en del vid apostlarnas fötter och lade.

3 Men då sade Petrus: ”Ananias, varför har Satan uppfyllt ditt hjärta så att du ljuger för den heliga Anden och smusslar undan från värdet för marklotten? 4 När den var kvar, var den inte din? Och avyttrad var den under din auktoritet? Varför att du satte i ditt hjärta detta ärende? Du har inte ljugit för människor, utan för Gud.” 5 Och när Ananias hörde dessa ord, föll han och gav upp själen. Och det kom stor fruktan över alla som hörde. 6 Och upp stod de yngre och svepte honom och bar ut och begravde.

7 Och det blev ungefär tre timmars mellanrum, och hans hustru som inte visste om det som hänt kom in. 8 Och till henne svarade Petrus: ”Säg mig om det var för så mycket ni lämnade bort marklotten.” Och hon sade: ”Ja. För så mycket.” 9 Och Petrus till henne: ”Varför att det var samstämmigt för er att pröva Herrens Ande? Se: fötterna hos dem som har begravt din man är vid dörren, och de ska bära ut dig.” 10 Och hon föll plötsligt vid hans fötter och gav upp själen. Och in kom ynglingarna och fann henne död, och de bar ut och begravde hos hennes man. 11 Och det kom stor fruktan över hela församlingen och över alla som hörde detta.

Tecken och under genom apostlarna

12 Och genom apostlarnas händer skedde många tecken och under bland folket, och de var förenade allesammans i Solomons pelargång. 13 Och av de övriga vågade ingen ansluta sig till dem, men folket gjorde dem stora.

14 Och fler tillfördes som trodde på Herren, mängder av både män och kvinnor, 15 så att man till och med på gatorna bar ut de sjuka och lade på bäddar och madrasser för att, när Petrus kom, om så bara skuggan skulle överskugga någon av dem. 16 Och samman kom även mängden från städerna omkring Jerusalem och förde dit dem som var sjuka och anfäktade av orena andar, och de blev botade allesammans.

Apostlarna inför Sanhedrin

17 Men upp stod översteprästen och alla som var med honom, det som var saddukeernas fraktion, och de fylldes av avundsamhet* 18 och lade händerna på apostlarna och satte dem i offentligt häkte. 19 Men en Herrens ängel öppnade under natten fängelsets dörrar och förde ut dem och sade: 20 ”Gå och ställ er och tala i templet till folket alla de ord som hör till detta liv.” 21 Och de lyssnade och gick under gryningen till templet och började undervisa.

Men när översteprästen och de som var med honom kom fram, sammankallade de Sanhedrin och hela åldermannarådet för Israels söner och sände bud till fånghäktet för att föra ut dem. 22 Men när undertjänarna kom fram, fann de dem inte i fängelset. Och de vände åter och meddelade 23 och sade att: ”Fånghäktet fann vi stängt med all säkerhet, och vakterna stående vid dörrarna. Men när vi öppnade, fann vi ingen därinne.” 24 Och när de hörde dessa ord var både tempelkommendanten och översteprästerna djupt villrådiga om dem, vad detta kunde vara. 25 Men någon kom fram och berättade för dem att: ”Se: männen som ni satte i fängelset är i templet, och de står och undervisar folket!” 26 Då gick kommendanten iväg med undertjänarna och hämtade dem – inte med våld, för de fruktade folket så att de inte skulle bli stenade.

27 Och de hämtade dem och ställde i Sanhedrin, och översteprästen frågade dem 28 och sade: ”Har inte vi med instruktion instruerat er att inte undervisa i detta namn?* Och se, ni har uppfyllt Jerusalem med er undervisning och önskar dra över oss den där människans blod.” 29 Men då svarade Petrus och apostlarna och sade: ”Man måste lyda Gud mer än människor. 30 Våra fäders Gud har uppväckt Jesus, som ni expedierade genom att hänga upp på trä. 31 Honom har Gud upphöjt som upphovsman och frälsare till* sin högra hand, för att ge omvändelse till Israel och synders förlåtelse. 32 Och vi är vittnen till dessa ord, även den heliga Anden som Gud har gett till dem som lyder honom.”

33 Men när de hörde detta, var de söndersågade och önskade avrätta dem. 34 Men upp stod i Sanhedrin en farisé vid namn Gamaliel, en laglärare hedrad av hela folket, och befallde att man kort skulle göra så att människorna var utanför. 35 Och han sade till dem: ”Män, israeliter! Akta er med dessa människor, vad ni är på väg att begå. 36 Före dessa dagar uppstod ju Theudas och sade sig vara någon. Till honom slöt sig ett antal män, ungefär fyrahundra. Han blev avrättad, och alla som förtröstade på honom upplöstes och blev till intet. 37 Efter denne uppstod Judas galilén, under dagarna för uppteckningen, och avlägsnade ett folk efter sig. Även denne förgjordes, och alla som förtröstade på honom skingrades. 38 Och nu säger jag er: Avlägsna er från dessa människor och låt dem vara. För om det är från människor med denna plan eller detta verk, kommer det att upplösas. 39 Men om det är av Gud kommer ni inte att kunna upplösa dem. Så att ni inte också befinns strida mot Gud.”

Och de lät sig övertygas av honom, 40 och de kallade till sig apostlarna och pryglade och instruerade att inte tala i Jesu namn, och frigav dem. 41 De gick då glada från Sanhedrins ansikte, för att de räknats värdiga att för Namnets skull bli vanhedrade. 42 Och varje dag i templet och i hemmen slutade de inte att undervisa och evangelisera att Kristus är Jesus.

6

Sju församlingstjänare utses

1 Men under dessa dagar, när lärjungarna förökades, blev det ett muttrande hos de grekisktalande mot de hebreiska: att deras änkor blev förbisedda vid den dagliga betjäningen. 2 Och de tolv kallade till sig mängden av lärjungarna och sade: ”Det är inte till behag att vi lämnar Guds ord för att betjäna vid bord. 3 Men tillse, syskon, män från er som är omvittnade, sju fulla av Ande och vishet som vi ska insätta över detta behov. 4 Men vi ska ständigt vara i bönen och i ordets tjänst.”

5 Och ordet var till behag inför hela mängden, och de utvalde Stefanos, en man full av tro och helig Ande, och Filippos och Prochoros och Nikanor och Timon och Parmenas och Nikolaos, en antiochensk proselyt. 6 Dessa ställde de inför apostlarna, och de bad och lade på dem händerna.

7 Och Guds ord växte, och lärjungarnas antal i Jerusalem förökades mycket. Och en stor skara av prästerna började hörsamma tron.

Stefanos grips

8 Och Stefanos, full av nåd och kraft, gjorde stora under och tecken bland folket. 9 Men upp stod några av dem från synagogan som kallades libertiners* och kyreneers och alexandriners och av dem från Kilikien och Asien och diskuterade med Stefanos. 10 Och de mäktade inte att stå emot visheten och Anden med vilken han talade.

11 Då intalade de män som sade att: ”Vi har hört honom tala hädiska ord mot Mose och Gud.” 12 Och de rörde upp folket och de äldste och de skriftlärda, och de stod där och ryckte med sig honom och förde till Sanhedrin. 13 Och de ställde fram lögnaktiga vittnen som sade: ”Den där människan slutar inte att tala ord mot denna heliga plats och lagen. 14 För vi har hört honom säga att den där Jesus nazorén ska riva ner denna plats och ändra på sederna som Mose har överlämnat åt oss.” 15 Och då blickade på honom alla som satt i Sanhedrin, och de såg hans ansikte som en ängels ansikte.

7

Stefanos tal

1 Och översteprästen frågade: ”Om detta förhåller sig så?” 2 Och han sade: ”Män, bröder och fäder! Lyssna:

Abraham

Härlighetens Gud visade sig för vår fader Abraham när han var i Mesopotamien, innan han bosatte sig i Harran. 3 *Och han sade till honom: Gå ut från ditt land och från din släkt och kom till det land som jag ska visa dig. 4 Då gick han ut från kaldeernas land och bosatte sig i Harran. Och därifrån, efter att hans far hade dött, förflyttade han honom till detta land i vilket ni nu bor.

5 Och han gav honom inget arv i det, inte ens ett fotsäte. Och han lovade att ge honom det för behållning, och till hans säd med honom, fastän han inte hade barn. 6 *Och så talade Gud, att: Hans säd ska vara utböling i ett främmande land, och man ska förslava den och göra illa i fyrahundra år. 7 Och folkslaget som de fasttjänar ska jag döma, sade Gud. Och efter detta ska de gå ut och dyrka mig på denna plats. 8 Och han gav honom omskärelsens förbund. Och så avlade han Isaak och omskar honom den åttonde dagen, och Isaak Jakob, och Jakob de tolv patriarkerna.

Josef

9 Och patriarkerna blev avundsamma och lämnade bort Josef till Egypten. Och Gud var med honom 10 och tog honom ut ur alla hans vedermödor och gav honom nåd och vishet inför farao, kung av Egypten. Och han insatte honom som styresman över Egypten och [över] hela sitt hus.

11 Men det kom svält över hela Egypten och Kanaan och stor nöd, och inget foder fann våra fäder. 12 Men när Jakob hörde att det fanns brödsäd i Egypten, sände han ut våra fäder en första gång. 13 Och vid den andra gången gav sig åter Josef till känna för sina bröder, och det blev uppenbart för farao om Josefs släkte. 14 Och Josef sände bud och kallade dit Jakob sin far och hela släkten med sjuttiofem själar. 15 Och Jakob gick ner till Egypten och avled, han och våra fäder. 16 Och de förflyttades till Sykem och lades i den grav som Abraham hade anskaffat för ett värde i silver från Emmors söner i Sykem.

17 Men medan tiden närmade sig för löftet som Gud hade bekänt för Abraham växte folket och förökades i Egypten, 18 *ända tills det uppstod en annan kung [över Egypten*] som inte kände Josef. 19 Denne överlistade vårt släkte och gjorde [våra] fäder illa, så att han gjorde deras spädbarn utsatta för att inte bevaras vid liv.

Mose

20 Vid den tiden föddes Mose, och han var stilig inför Gud. Han föddes upp tre månader i faderns hus, 21 och när han sattes ut, tog faraos dotter upp honom och födde upp honom åt sig själv till son. 22 Och Mose fostrades i all egyptiernas vishet och var mäktig i sina ord och gärningar.

23 Men när det hade uppfyllts för honom en fyrtioårig tid, kom det upp på hans hjärta att besöka sina bröder, Israels söner. 24 Och när han såg en lida orätt, värnade han och gjorde rättskipning mot nedtryckaren och slog egyptiern. 25 Och han antog att [hans] bröder skulle förstå att Gud genom hans hand ger frälsning åt dem. Men de förstod inte. 26 Och den påföljande dagen visade han sig för dem medan de bråkade, och han började försona ihop dem till frid och sade: Män, bröder är ni! Varför gör ni orätt mot varandra? 27 *Men den som gjorde orätt mot sin nästa stötte ifrån sig honom och sade: Vem har insatt dig som ledare och rättsdomare över oss? 28 Inte vill du avrätta mig på samma sätt som du avrättade egyptiern? 29 Och Mose flydde vid det ordet, och han blev en utböling i Madiams land där han avlade två söner.

30 Och när fyrtio år hade uppfyllts, visade sig för honom i ödemarken vid berget Sinai en ängel i en låga av eld från en törnbuske. 31 Och Mose såg och var förundrad över synen, och när han gick fram för att beakta kom Herrens röst: 32 *Jag är dina fäders Gud, Abrahams och Isaaks och Jakobs Gud. Och Mose blev darrande och vågade inte beakta. 33 *Men Herren sade till honom: Lossa sandalen från dina fötter. För platsen på vilken du står är helig jord. 34 Jag har seende sett illabehandlingen av mitt folk i Egypten, och deras suckan har jag hört, och jag har stigit ner för att ta ut dem. Och nu, kom: jag ska sända dig till Egypten.

35 Denne Mose som de förnekade när de sade: Vem har insatt dig som ledare och rättsdomare?, denne har Gud sänt som [både] ledare och återlösare med handen från ängeln som visade sig för honom i törnbusken. 36 Denne förde ut dem och gjorde under och tecken i Egyptens land och i Röda havet och i ödemarken fyrtio år. 37 *Det är denne Mose som sade till Israels söner: En profet åt er ska Gud låta uppstå från era bröder, som mig. 38 Det är denne som var i församlingen i ödemarken, med ängeln som talade till honom på berget Sinai och med våra fäder, och som mottog levande utsagor att ge till oss.

39 Honom ville inte våra fäder vara hörsamma, utan de stötte ifrån sig och vände sig i sina hjärtan till Egypten 40 *och sade till Aaron: Gör oss gudar som ska gå före oss! För den där Mose som förde oss ut ur Egyptens land, vi vet inte vad som hänt honom. 41 Och de gjorde en kalv under de dagarna, och bar upp offer åt avguden och fröjdade sig över sina händers verk. 42 *Men Gud vände sig bort och utlämnade dem till att dyrka himlens här, så som det är skrivet i profeternas bok:

Inte frambar ni slaktoffer och offer åt mig

fyrtio år i ödemarken, Israels hus?

43 Och ni tog upp Moloks tabernakel och [er] gud Refans* stjärna,

förebilderna som ni gjort för att tillbe dem.

Och jag ska förflytta er bortom Babylon.

44 Vittnesbördets tabernakel hade våra fäder i ödemarken, så som han som talade till Mose hade förordnat att göra det, efter förebilden som han sett. 45 Detta förde också våra fäder in när de övertog tillsammans med Jesus*, vid behållningen efter folken som Gud stötte bort från våra fäders ansikte, fram till Davids dagar. 46 Han fann nåd inför Gud och bad om att få finna en hydda för Jakobs hus*, 47 men det blev Solomon som byggde för honom ett hus.

48 Men den Högste bor inte i något handgjort, så som profeten säger:

49 *Himlen är mig en tron, och jorden en fotpall för mina fötter.

Vilket hus ska ni bygga för mig, säger Herren,

eller vad för plats för min vila?

50 Har inte min hand gjort allt detta?

Avslutande anklagelse

51 Hårdnackade och oomskurna till hjärtan och öronen faller ni ständigt emot den heliga Anden: såsom era fäder, också ni. 52 Vem av profeterna har inte era fäder förföljt? Och de dödade dem som förebådade om den Rättfärdiges ankomst, och nu har ni blivit hans förrädare och mördare, 53 ni som har fått lagen genom änglars förordningar och inte iakttagit.”

Stefanos stenas

54 Men när de hörde detta, var de söndersågade i sina hjärtan och gnisslade tänderna mot honom. 55 Men han var full av helig Ande och blickade mot himlen, och han såg Guds härlighet och Jesus stående vid Guds högra sida. 56 Och han sade: ”Se: jag skådar himlarna uppöppnade och Människosonen stående vid Guds högra sida.”

57 Men skrikande med väldig röst höll de ihop sina öron och stormade förenade mot honom, 58 och de drev ut honom utanför staden och började stena. Och vittnena lade bort sina mantlar vid fötterna hos en ung man kallad Saul. 59 Och de stenade Stefanos, medan han åkallade och sade: ”Herre Jesus, motta min ande.” 60 Och han satte ner knäna och skrek med väldig röst: ”Herre, ställ inte mot dem denna synd!” Och sedan han sagt detta, insomnade han.

8

1 Och Saul var samtyckande till hans avrättning.

Församlingen förföljs och sprids ut

Och det kom på den dagen en stor förföljelse över församlingen i Jerusalem, och alla spreds ut över Judeens och Samariens trakter utom apostlarna. 2 Och vördsamma män bar bort Stefanos och gjorde stor sorgeyttring över honom.

3 Men Saul härjade församlingen och gick in i husen, och han släpade fram män och kvinnor och överlämnade till fängelse.

Filippos i Samarien

4 De utspridda gick nu omkring och evangeliserade om ordet. 5 Och Filippos kom ner till Samarias stad* och förkunnade för dem Kristus. 6 Och skarorna aktade förenade på det som sades av Filippos, under det att de hörde och såg tecknen som han gjorde. 7 För från många av dem som hade orena andar kom de ut, ropande med väldig röst, och många förlamade och halta blev botade. 8 Och det blev stor glädje i den staden.

9 Men en man vid namn Simon fanns sedan tidigare i staden, och han utövade magi och mystifierade folkslaget i Samarien och sade sig själv vara en stor man. 10 På honom aktade alla, från liten till stor, och sade: ”Denne är Guds kraft, den som kallas stor.” 11 Och de aktade på honom, eftersom han en avsevärd tid med magierna hade mystifierat dem. 12 Men när de trodde på Filippos, som evangeliserade om Guds rike och Jesu Kristi namn, döptes både män och kvinnor. 13 Och Simon kom också själv till tro, och väl döpt var han ständigt hos Filippos. Och när han skådade tecken och stora kraftgärningar som skedde var han utom sig.

Apostlabesök i Samarien

14 Men apostlarna i Jerusalem hörde att Samarien hade välkomnat Guds ord, och de sände till dem Petrus och Johannes. 15 Dessa kom ner och bad för dem, att de skulle få ta emot helig Ande. 16 För ännu var den inte fallen över någon av dem, utan de var bara döpta in i Herren Jesu namn. 17 Då lade de händerna på dem, och de fick ta emot helig Ande.

18 Men när Simon såg att det är genom apostlarnas handpåläggning Anden ges, frambar han åt dem pengar 19 och sade: ”Ge även mig denna auktoritet, så att den på vilken jag lägger händerna får ta emot helig Ande.” 20 Men Petrus sade till honom: ”Ditt silver må med dig vara till fördärvet! För Guds fria gåva antog du förvärvas med pengar. 21 Du har ingen del eller lott i detta ord. För ditt hjärta är inte rakt inför Gud. 22 Ändra nu sinne från denna din ondska och bönfall Herren, om då ditt hjärtas tanke ska förlåtas dig. 23 För i bitterhets galla och orätts band ser jag att du är.” 24 Och Simon svarade och sade: ”Bönfall ni för mig till Herren, så att inget kommer över mig av det ni sagt.”

25 Sedan de nu vittnat och talat Herrens ord återvände de mot Jerusalem, och många av samariernas byar evangeliserade de.

Den etiopiske hovmannen

26 Men en Herrens ängel talade till Filippos och sade: ”Stå upp och vandra vid middagstid* på vägen som går ner från Jerusalem till Gaza. Den är öde.” * 27 Och han stod upp och gick.

Och se: en etiopisk man, eunuck och makthavare hos Kandake, etiopiers drottning, som var över hela hennes skattförråd. Han hade kommit och tillbett i Jerusalem 28 och var nu återvändande och satt på sin kärra och läste profeten Esaias. 29 Och Anden sade till Filippos: ”Gå fram och anslut dig till den där kärran.”

30 Och Filippos sprang fram och hörde honom läsa profeten Esaias, och han sade: ”Förstår du alltså det du läser?” 31 Och han sade: ”Hur skulle jag då kunna det, om ingen vägleder mig?” Och han uppmanade Filippos att stiga upp och sätta sig med honom. 32 *Och avsnittet i Skriften som han var och läste var detta:

Som ett får fördes till slakt,

och som ett offerlamm inför den som klipper det är ljudlöst,

så öppnar han inte sin mun.

33 I [hans] låghet blev hans dom* bort*tagen.

Hans släkte, vem ska skildra det?

För hans liv tas bort från jorden.

34 Och eunucken svarade Filippos och sade: ”Jag bönfaller dig: om vem säger profeten detta? Om sig själv eller om någon annan?” 35 Och då öppnade Filippos sin mun och började från denna Skrift och evangeliserade för honom om Jesus.

36 Och när de for längs vägen kom de till lite vatten, och eunucken säger: ”Se: vatten! Vad hindrar att jag blir döpt?” * 38 Och han befallde att kärran skulle stå. Och båda steg ner i vattnet, både Filippos och eunucken, och han döpte honom. 39 Men när de steg upp ur vattnet, ryckte Herrens Ande Filippos. Och eunucken såg honom inte mer, för han for sin väg glad.

40 Men Filippos befann sig i Azotos*, och han gick omkring och evangeliserade alla städerna tills han kom till Caesarea.

9

Sauls omvändelse

1 Men Saul, som fortfarande andades av hot och mord mot Herrens lärjungar, gick till översteprästen 2 och begärde från honom brev till Damaskus för synagogorna: att om han fann några som var av Vägen, både män och kvinnor, skulle han föra dem bundna till Jerusalem.

3 Men under det att han for hände det att han närmade sig Damaskus, och plötsligt blixtrade omkring honom ett ljus från himlen. 4 Och han föll till jorden, och hörde en röst som sade till honom: ”Saul, Saul! Varför förföljer du mig?” 5 Och han sade: ”Vem är du, Herre?” Och han: ”Jag är Jesus. Den du förföljer. 6 Men stå upp och gå in i staden, och det ska talas till dig vad du måste göra.” 7 Och männen som reste med honom stod mållösa, då de hörde rösten men inte skådade någon.

8 Och Saul reste sig från jorden, men fast hans ögon var öppnade såg han ingen. Och de ledde honom vid handen och förde in i Damaskus. 9 Och han var tre dagar utan att se, och han åt inte eller drack.

10 Men det fanns en lärjunge i Damaskus vid namn Ananias. Och till honom sade Herren i en syn: ”Ananias!” Och han sade: ”Se: här är jag, Herre.” 11 Och Herren till honom: ”Stå upp och gå till det gatustråk som kallas Raka och sök i Judas hus en vid namn Saul från Tarsos. För se: han ber, 12 och han har sett en man* vid namn Ananias komma in och lägga på honom händer så att han ser igen.”

13 Men då svarade Ananias: ”Herre, jag har hört av många om denne man, hur mycket ont mot dina heliga han har gjort i Jerusalem. 14 Och här har han auktoritet från översteprästerna att fängsla alla som åkallar ditt namn.” 15 Men Herren sade till honom: ”Gå. För ett utvaldhetens kärl är mig denne, för att bära mitt namn inför folkslag och kungar och Israels söner. 16 För jag ska visa honom hur mycket han för mitt namn måste lida.”

17 Och Ananias gick iväg och kom in i huset, och han lade på honom händerna och sade: ”Saul, broder! Herren har sänt mig, Jesus som visade sig för dig på vägen som du gick, för att du ska se igen och bli fylld av helig Ande.” 18 Och direkt föll det av från hans ögon som fjäll, och han såg igen och stod upp och blev döpt. 19 Och sedan han tagit föda blev han styrkt.

Saul predikar Jesus

Och han blev hos lärjungarna i Damaskus några dagar, 20 och direkt i synagogorna började han förkunna Jesus, att denne är Guds Son. 21 Och alla som hörde blev utom sig och sade: ”Är det inte denne som i Jerusalem utplånade dem som åkallar detta namn? Och hit har han kommit för detta, för att föra dem bundna till översteprästerna.” 22 Men Saul fick mer kraft, och han fick judarna som bodde i Damaskus i förvirring när han lade ihop det att denne är Kristus.

23 Men när det hade uppfyllts åtskilliga dagar, samrådde judarna om att röja bort honom. 24 Dock blev det känt för Saul om deras komplott. Och noga vaktade de också portarna både dag och natt för att röja bort honom, 25 men hans lärjungar tog om natten och sänkte ner honom genom* muren och firade ner i en korg.

26 Och framkommen till Jerusalem försökte han ansluta sig till lärjungarna. Och alla fruktade honom och trodde inte att han är en lärjunge. 27 Men Barnabas tog tag och förde honom till apostlarna. Och han skildrade för dem hur han på vägen hade sett Herren, och att han hade talat till honom, och hur han i Damaskus hade varit frimodig i Jesu namn. 28 Och sedan var han hos dem och gick in och gick ut i Jerusalem, frimodig i Herrens namn. 29 Och han talade och diskuterade med de grekisktalande, men de tog sig för att röja bort honom. 30 Och när syskonen insåg det, förde de ner honom till Caesarea och sände iväg honom till Tarsos.

31 Församlingen över hela Judeen och Galileen och Samarien hade nu frid, uppbyggd och vandrande i fruktan för Herren, och förökades genom den heliga Andens uppmuntran.

Petrus i Lydda och Joppe

32 Och det hände sig att Petrus, som gick omkring bland alla, kom ner även till de heliga som bodde i Lydda. 33 Och han fann där en man vid namn Aeneas, sedan åtta år liggande på en madrass. Han var förlamad. 34 Och till honom sade Petrus: ”Aeneas, Jesus Kristus helar dig. Stå upp och bred ut täcket för dig själv.” Och direkt stod han upp. 35 Och alla som bodde i Lydda och Saron såg honom, och de vände om till Herren.

36 Men i Joppe fanns en lärjunginna vid namn Tabitha, som uttolkad kallas Dorkas*. Hon var full av goda gärningar och allmosor som hon gjorde. 37 Men det hände sig under de dagarna att hon blev sjuk och dog, och man badade och lade henne på övervåningen. 38 Men då Lydda är nära Joppe och lärjungarna hade hört att Petrus är i staden, sände de två män till honom och vädjade: ”Tveka inte att komma över till oss.”

39 Och Petrus stod upp och gick med dem. När han kom fram, förde de upp honom till övervåningen. Och framför honom stod alla änkorna och grät och visade tunikor och mantlar som hon hade gjort medan hon var hos dem, Dorkas. 40 Men Petrus drev ut alla utanför och satte ner knäna och bad. Och han vände om mot kroppen och sade: ”Tabitha, stå upp!” Och hon öppnade sina ögon, och när hon såg Petrus satte hon sig upp. 41 Och han gav henne en hand och lät henne stå upp, och han ropade på de heliga och änkorna och ställde fram henne levande. 42 Och det blev känt över hela Joppe, och många kom till tro på Herren.

43 Och det hände sig att han åtskilliga dagar blev kvar i Joppe hos en Simon garvaren.

10

Cornelius ser en syn

1 Men en man i Caesarea vid namn Cornelius, en centurion från kohorten som kallades den italiska, 2 som var from och fruktade Gud med hela sitt hus och gjorde många allmosor till folket och ständigt bönföll Gud, 3 såg i en syn uppenbart ungefär runt dagens nionde timme* en Guds ängel, som kom in till honom och sade till honom: ”Cornelius!”

4 Och han blickade på honom och blev förskräckt, och sade: ”Vad är det, Herre?” Och han sade till honom: ”Dina böner och dina allmosor har stigit upp till minne inför Gud. 5 Och nu: skicka män till Joppe och skicka efter en Simon som även kallas Petrus. 6 Denne är gäst hos en Simon garvaren, som har ett hus vid havet.”

7 Och när ängeln som talade med honom hade gått bort, ropade han på två av hustjänarna och en from soldat från dem som ständigt var hos honom, 8 och han utlade alltsammans för dem och sände dem till Joppe.

Petrus ser en syn

9 Och dagen därpå, medan de var på väg och närmade sig staden, steg Petrus upp på hustaket för att be runt sjätte timmen*. 10 Och han blev hungrig och ville smaka något. Men medan man förberedde, kom det över honom en extas. 11 Och han skådar himlen öppnad och ett nedkommande kärl som en stor linneduk, som i fyra hörn sänks ner på jorden. 12 I det fanns alla jordens fyrfotadjur och kräldjur och himlens fåglar. 13 Och det kom en röst till honom: ”Stå upp, Petrus! Slaktoffra och ät.” 14 Men Petrus svarade: ”Alls inte, Herre! För aldrig har jag ätit något oheligt och orent.” 15 Och en röst kom åter för andra gången till honom: ”Det Gud har renat ska inte du vanhelga.” 16 Och detta hände tre gånger, och direkt lyftes kärlet upp till himlen.

17 Och medan Petrus inom sig var djupt villrådig vad synen kunde vara som han hade sett, se: männen som var utsända av Cornelius hade frågat sig fram till Simons hus och stod vid porthuset, 18 och de ropade och efterhörde om Simon som även kallas Petrus här är gäst. 19 Och medan Petrus reflekterade noga kring synen, sade honom Anden: ”Se: tre män som söker dig. 20 Men stå upp och kom ner och gå med dem utan att dividera*. För jag har sänt dem.”

21 Och Petrus kom ner till männen och sade: ”Se: jag är den ni söker. Vad är orsaken för vilken ni är här?” 22 Och de sade: ”Centurionen Cornelius, en man som är rättfärdig och fruktar Gud och är omvittnad av hela judarnas folkslag, har fått uppenbarelse av en helig ängel att skicka efter dig till hans hus och höra ord från dig.” 23 Han bjöd då in dem och hade dem som gäster.

Petrus möter Cornelius

Men dagen därpå stod han upp och gick ut med dem, och några av syskonen från Joppe gick med honom. 24 Och dagen därpå kom de till Caesarea. Och Cornelius var i förväntan på dem och hade sammankallat sina släktingar och de nödvändiga vännerna. 25 Och när det hände sig att Petrus gick in, mötte honom Cornelius och föll ner vid fötterna och tillbad. 26 Men Petrus reste upp honom och sade: ”Stå upp. Även jag själv är en människa.”

27 Och sampratande med honom gick han in och finner många sammankomna. 28 Och han sade till dem: ”Ni vet hur det är olagligt för en judisk man att ansluta sig eller komma till en utbörding. Och mig har Gud visat att ingen människa ska man kalla ohelig eller oren. 29 Därför kom jag också ovedersägligt när man skickade efter mig. Jag efterhör nu: Av vilken anledning har ni skickat efter mig?”

30 Och Cornelius sade: ”För fyra dagar sedan var jag fram till denna timme, den nionde, och bad i mitt hus. Och se, en man stod inför mig i glansfull skrud 31 och säger: Cornelius, din bön har blivit hörd och dina allmosor ihågkomna inför Gud. 32 Skicka nu bud till Joppe och kalla hit Simon som även kallas Petrus. Denne är gäst i garvaren Simons hus vid havet. 33 Med detsamma skickade jag då bud till dig, och du gjorde väl som kom hit. Nu är vi alltså alla här inför Gud för att höra allt som förordnats dig av Herren.”

Petrus tal i Cornelius hus

34 Och Petrus öppnade munnen och sade: ”I sanning begriper jag att Gud inte är partisk. 35 Nej, i varje folkslag är den som fruktar honom och utför rättfärdighet välkommen hos honom. 36 Ordet [som] han sände till Israels söner när han evangeliserade om frid genom Jesus Kristus – han är allas Herre – 37 det vet ni om, det ord som har hänt över hela Judeen, börjande från Galileen efter det dop som Johannes förkunnade: 38 Jesus från Nazareth, hur Gud smorde honom med helig Ande och kraft. Han gick omkring och gjorde väl och helade alla som var förtryckta av djävulen, för Gud var med honom. 39 Och vi är vittnen till allt som han gjorde, både i judarnas trakt och [i] Jerusalem.

Honom som de till och med avrättade genom att hänga upp på trä, 40 denne har Gud uppväckt den tredje dagen och låtit honom bli uppenbar – 41 inte för hela folket, utan för vittnen i förväg handvalda av Gud, för oss som åt och drack med honom efter att han uppstått från de döda. 42 Och han instruerade oss att förkunna för folket och vittna att denne är den som är bestämd av Gud som domare för levande och döda. 43 Om denne vittnar alla profeterna att synders förlåtelse genom hans namn får var och en som tror på honom.”

Anden utgjuten över folkslagen

44 Medan Petrus ännu talade dessa ord, föll den heliga Anden över alla som hörde ordet. 45 Och de troende av omskärelsen som hade kommit med Petrus blev utom sig, att även över folkslagen hade den heliga Andens fria gåva blivit utgjuten. 46 För de hörde dem tala med tungor och göra Gud stor.

Då svarade Petrus: 47 ”Inte kan väl någon hindra vattnet, att dessa inte döps? De har fått ta emot den heliga Anden såsom också vi.” 48 Och han förordnade att de skulle döpas i Jesu Kristi namn. Sedan frågade de honom om att bli kvar några dagar.

11

Petrus rapport om folkslagen

1 Och apostlarna och syskonen som var i Judeen hörde att även folkslagen hade välkomnat Guds ord. 2 Men när Petrus gick upp till Jerusalem, dividerade de av omskärelsen med honom 3 och sade att: ”Du har gått in till män som har förhud och ätit med dem!”

4 Och Petrus började och lade ut för dem i följd och sade: 5 ”Jag var i staden Joppe och bad. Och jag såg i extas en syn, där det kom ner ett kärl som en stor linneduk, som i fyra hörn sänktes ner från himlen och kom ända till mig. 6 In i den blickade jag och beaktade, och såg jordens fyrfotadjur och vilddjur och kräldjur och himlens fåglar. 7 Och jag hörde också en röst som sade till mig: Stå upp, Petrus! Slaktoffra och ät. 8 Och jag sade: Alls inte, Herre! För något oheligt eller orent har aldrig gått in i min mun. 9 Men det svarade en röst för andra gången från himlen: Det Gud har renat ska inte du vanhelga. 10 Och detta hände tre gånger, och åter drogs alltsammans upp till himlen.

11 Och se: med detsamma stod tre män vid huset i vilket vi var, utsända från Caesarea till mig. 12 Och Anden sade till mig att gå med dem utan att dividera*. Och med mig kom även dessa sex bröder, och vi gick in i mannens hus. 13 Och han berättade för oss hur han hade sett ängeln i hans hus stå och säga: Sänd bud till Joppe och skicka efter Simon som även kallas Petrus. 14 Han ska tala ord till dig genom vilka du ska bli frälst, du och hela ditt hus.

15 Och under det att jag började tala föll den heliga Anden över dem, såsom också över oss i begynnelsen. 16 Och jag kom ihåg Herrens ord, hur han sade: Johannes döpte med vatten, men ni ska bli döpta i helig Ande. 17 Om nu Gud gav likadan fri gåva till dem som även till oss, när vi kom till tro på Herren Jesus Kristus, vem var jag, mäktig att hindra Gud?”

18 Och när de hörde detta, höll de sig stilla och ärade Gud och sade: ”Även åt folkslagen har alltså Gud gett sinnesändringen till liv.”

Evangeliet når Antiochia

19 De som nu var utspridda av nöden som kom vid Stefanos gick omkring ända till Fenicien och Cypern och Antiochia, och de talade inte ordet till någon utom bara judar. 20 Men det fanns några av dem, cypriotiska och kyreneiska män, som kom till Antiochia och talade även till de grekisktalande och evangeliserade om Herren Jesus. 21 Och Herrens hand var med dem, och ett stort antal som kom till tro vände om till Herren.

22 Och ordet hördes i öronen hos församlingen som var i Jerusalem om dem, och de sände iväg Barnabas ända till Antiochia. 23 När han kom fram och såg nåden från Gud, gladde han sig och uppmanade alla till hjärtats föresats att vara kvar vid Herren. 24 För han var en god man, och full av helig Ande och tro. Och en avsevärd skara tillfördes Herren.

25 Och han gick ut till Tarsos för att söka upp Saul, 26 och han fann och förde till Antiochia. Och det hände sig för dem att de också ett helt år samlades i församlingen och undervisade en avsevärd skara, och att det först var i Antiochia lärjungarna betitlades kristna.

27 Men i dessa dagar kom det från Jerusalem ner profeter till Antiochia. 28 Och upp stod en av dem, vid namn Agabos, och angav genom Anden att det skulle bli en väldig svält över hela den bebodda världen. Den kom under Claudius. 29 Och från lärjungarna, så som man hade välstånd, bestämde de att var och en av dem skulle skicka till betjäning för syskonen som bodde i Judeen. 30 Det gjorde de också, och sände till de äldste genom Barnabas och Sauls hand.

12

Petrus fängslas och räddas

1 Men vid den tiden lade kung Herodes på händerna för att göra illa mot några av dem från församlingen. 2 Och han avrättade Jakob, Johannes bror, med svärd. 3 Och när han såg att det är till behag för judarna, tillade han att ta fast även Petrus. Och det var dagarna för det osyrade brödets högtid. 4 När han även hade fångat honom, satte han i fängelse och överlämnade åt fyra fyrmannagrupper av soldater att vakta honom, och önskade efter påsken föra upp honom inför folket. 5 Petrus bevakades nu i fängelset. Men bön hölls ihärdigt av församlingen till Gud för honom.

6 Och när Herodes skulle föra fram honom, den natten var Petrus sovande mellan två soldater, bunden med två kedjor. Och vakter för dörren bevakade fängelset. 7 Och se: en Herrens ängel stod där, och ett ljus sken i rummet. Och han slog Petrus sida och väckte honom och sade: ”Stå upp med hast!” Och kedjorna föll av honom från händerna. 8 Och ängeln sade till honom: ”Bälta dig och sko dig med dina sandaler.” Och han gjorde så. Och han säger till honom: ”Klä dig i din mantel och följ mig.” 9 Och han gick ut och följde, och han förstod inte att det är sant som sker genom ängeln, utan tänkte sig se en syn.

10 Och de gick genom första vaktposten, och andra, och kom till järnporten som förde in i staden. Av sig själv öppnades den för dem, och de kom ut och gick fram längs ett stråk*. Och direkt avlägsnade sig ängeln från honom. 11 Och Petrus kom till sig själv och sade: ”Nu vet jag sannerligen att Herren har sänt ut sin ängel och tagit mig ut från Herodes hand, och från all förväntan hos judarnas folk.”

12 Och när han insåg detta gick han till huset hos Maria, mor till Johannes som även kallades Markus, där det fanns åtskilliga sammanfylkade och bedjande. 13 Och när han bultade på porthusets dörr, kom det fram en tjänsteflicka för att hörsamma vid namn Rhode. 14 Och när hon kände igen Petrus röst, öppnade hon av glädjen inte porthuset utan sprang in och berättade att Petrus står framför porthuset. 15 Och de sade till henne: ”Du är galen!” Men hon insisterade att det förhöll sig så, och då sade de: ”Hans ängel är det.”

16 Men Petrus fortsatte bulta, och när de öppnade såg de honom och blev utom sig. 17 Men han vinkade [åt dem*] med handen att tiga, och skildrade för dem hur Herren hade fört ut honom ur fängelset. Och han sade: ”Berätta detta för Jakob och syskonen.” Och han gick ut och vandrade till en annan plats.

18 Men när det blev dag, var det inte lite upprördhet bland soldaterna. Vad hade det då blivit av Petrus? 19 Och sedan Herodes sökt efter honom och inte funnit, förhörde han vakterna och befallde att de skulle föras bort. Och han for ner från Judeen till Caesarea och stannade.

Herodes död

20 Men han var ilsket stridande mot tyrier och sidonier. Och förenade var de där hos honom, och sedan de övertygat Blastos som var över kungens sängkammare bad de om fred, eftersom deras trakt fick näring av den kungliga.

21 Och på förordnad dag iklädde sig Herodes kunglig skrud och satte sig på domarsätet och höll tal till dem. 22 Och folksamlingen utropade: ”Guds röst och inte en människas!” 23 Men genast slog honom en Herrens ängel, därför att han inte gav äran till Gud. Och han blev maskäten och gav upp själen.

PAULUS FÖRSTA MISSIONSRESA (Kap 13:4–14:28)

Barnabas och Saul avskilda

24 Men Guds ord växte och förökades. 25 Och Barnabas och Saul återvände sedan de i Jerusalem* hade uppfyllt tjänsten, och tog med sig Johannes som även kallades Markus.

13

1 Men det fanns i Antiochia i församlingen som var där profeter och lärare: Barnabas, och Symeon som kallades Niger*, och Lucius kyrenén, och Manaen som var Herodes tetrarkens fosterbror, och Saul. 2 Och när de tjänstgjorde inför Herren och fastade, sade den heliga Anden: ”Avskilj nu åt mig Barnabas och Saul för det verk till vilket jag kallat dem.” 3 Då fastade de och bad och lade händerna på dem, och släppte iväg dem.

På Cypern

4 Utskickade av den heliga Anden gick de nu ner till Seleukia, och därifrån avseglade de till Cypern. 5 Och komna till Salamis predikade de Guds ord i judarnas synagogor. Och de hade även Johannes som undertjänare.

6 Och de gick genom hela ön ända till Pafos och fann en man som var magiker, en judisk falsk profet vars namn var Barjesus. 7 Han var med prokonsuln Sergius Paulus, en förståndig man. Denne kallade till sig Barnabas och Saul och sökte få höra Guds ord. 8 Men emot dem ställde sig Elymas magikern – för så översätts hans namn – och sökte förvrida prokonsuln från tron.

9 Men Saul, som även kallades Paulus, fylldes av helig Ande och blickade på honom 10 och sade: ”O du som är full av allt svek och allt fiffel, djävulens son, fiende till all rättfärdighet! Ska du inte sluta att förvrida Herrens raka vägar? 11 Och nu, se: Herrens hand är över dig, och du ska bli blind och inte se solen fram till en bestämd tid.” Och genast föll över honom töcken och mörker, och han drog omkring och sökte handledare. 12 Då, när prokonsuln såg det som hänt, kom han till tro, överväldigad inför Herrens lära.

I Antiochia i Pisidien

13 Och de kring Paulus lade ut från Pafos och kom till Perge i Pamfylien. Men Johannes drog bort från dem och återvände till Jerusalem. 14 Men själva gick de igenom från Perge och kom fram till Antiochia i Pisidien, och de gick in i synagogan på sabbatsdagen och satte sig. 15 Och efter läsningen av lagen och profeterna sände synagogföreståndarna bud till dem och sade: ”Män, bröder! Om det finns hos er något ord av uppmuntran till folket, säg det.”

16 Och Paulus stod upp och vinkade med handen och sade: ”Män, israeliter och ni som fruktar Gud! Hör: 17 Detta Israels folks Gud utvalde våra fäder, och folket upphöjde han under vistelsen i Egyptens land. Och med hög arm förde han dem ut ur det, 18 och ungefär en fyrtioårig tid bar han deras sätt* i ödemarken. 19 Och han tog ner sju folkslag i Kanaans land och gav deras land som arv, 20 ungefär fyrahundra och femtio år.

Och efter detta gav han domare fram till profeten Samuel. 21 Och därifrån begärde de en kung, och Gud gav dem Saul, son till Kis, en man av Benjamins stam, i fyrtio år. 22 *Och han flyttade på honom och reste upp David för dem till kung. Om honom har han också sagt och vittnat: Jag har funnit David, Jessais son, en man efter mitt hjärta. Han ska göra alla mina viljor.

23 Från dennes säd har Gud efter löfte fört fram för Israel en Frälsare: Jesus, 24 sedan Johannes i förväg förkunnat framför ansiktet för hans ingång ett dop av sinnesändring för hela Israels folk. 25 Och när Johannes skulle uppfylla loppet, sade han: Vad förmodar ni att jag är? Det är inte jag, utan se: en kommer efter mig, och jag är inte värdig att lossa hans sandal från fötterna.

26 Män, bröder, söner av Abrahams släkte och de bland er som fruktar Gud! Till oss har ordet om denna frälsning sänts ut. 27 För de som bor i Jerusalem och deras ledare förstod* honom inte, och profeternas röster som vid varje sabbat läses uppfyllde de när de dömde honom. 28 Och fast de ingen orsak värd döden fann, begärde de att Pilatus skulle avrätta honom. 29 Och när de hade fullbordat allt som om honom var skrivet, tog de ner honom från träet och lade i en grav. 30 Men Gud uppväckte honom från de döda. 31 Han visade sig under många dagar för dem som hade gått upp med honom från Galileen till Jerusalem, de som [nu*] är hans vittnen inför folket.

32 Och vi evangeliserar för er om det löfte som kom till fäderna. 33 *Detta löfte har Gud nämligen uppfyllt för barnen, för oss* när han lät Jesus uppstå, som det också är skrivet i den andra psalmen:

Min Son är du, jag har idag fött dig.

34 *Och att han låtit honom uppstå från de döda, så att han aldrig mer kommer att återvända till förgängelsen, har han så sagt att: Jag ska ge er det gudliga från David, det trofasta. 35 *Därför säger han också på ett annat ställe: Du ska inte låta din Gudlige se förgängelsen. 36 För David, när han i sitt eget släkte hade undertjänat Guds plan, insomnade och lades till sina fäder och såg förgängelsen. 37 Men den som Gud har uppväckt har inte sett förgängelsen.

38 Det ska nu vara känt för er, män, bröder, att genom denne predikas för er synders förlåtelse. [Och] från allt som ni inte genom Mose lag har kunnat förklaras rättfärdiga från 39 blir i denne var och en som tror förklarad rättfärdig. 40 Se nu till att det inte kommer över er som är sagt hos profeterna:

41 *Se, ni ringaktare, och förundras och försvinn.

För en gärning utför jag i era dagar,

en gärning som ni aldrig kommer att tro

om någon skildrar den för er.”

42 Och när de gick iväg, uppmanade man till den följande sabbaten att det skulle talas till dem dessa ord. 43 Och när synagogan upplöstes, följde många av judarna och de vördande proselyterna Paulus och Barnabas, som talade till dem och började övertyga dem att vara kvar vid Guds nåd.

44 Den kommande sabbaten samlades nästan hela staden för att höra Herrens ord. 45 Men när judarna såg skarorna, fylldes de av avundsamhet* och började säga emot det som talades av Paulus och smädade.

46 Och frimodiga sade Paulus och Barnabas: ”Till er var det nödvändigt att först tala Guds ord. Då ni nu stöter det ifrån er och inte bedömer er själva värdiga det eoniska livet, se: vi vänder oss till folkslagen. 47 *För så påbjöd oss Herren:

Jag har satt dig till ett ljus för folkslagen,

för att du ska vara till frälsning ända till det sista av jorden.”

48 Och när folkslagen hörde det, gladde de sig och ärade Herrens ord och kom till tro, alla som var inordnade till eoniskt liv. 49 Och Herrens ord bars genom hela trakten.

50 Men judarna viglade upp de vördande anständiga kvinnorna och de främsta i staden, och de hetsade upp en förföljelse mot Paulus och Barnabas och drev ut dem från sitt område. 51 Men de skakade ut dammet från fötterna mot dem och gick till Ikonion. 52 Och lärjungarna uppfylldes av glädje och helig Ande.

14

I Ikonion

1 Och det hände i Ikonion på samma sätt, att de gick till judarnas synagoga och talade så att det av både judar och greker kom till tro en stor mängd. 2 Men de judar som var ohörsamma hetsade upp och gjorde illa i folkslagens själar mot syskonen. 3 En avsevärd tid stannade de nu och var frimodiga för Herren, som vittnade om sin nåds ord genom att låta tecken och under ske genom deras händer.

4 Men mängden i staden splittrades, och några var med judarna och andra med apostlarna. 5 Och när det kom en impuls hos både folkslagen och judarna med deras ledare att skymfa och stena dem, 6 insåg de och tog sin tillflykt till Lykaoniens städer Lystra och Derbe och trakten däromkring. 7 Och där var de och evangeliserade.

I Lystra

8 Och en man i Lystra satt maktlös i fötterna, lam från sin mors moderliv. Han hade aldrig vandrat. 9 Denne lyssnade när Paulus talade. Han blickade på honom och såg att han har tro för att bli frälst, 10 och sade med rösten väldig: ”Stå upp på dina fötter rak!” Och han spratt upp och började vandra.

11 Och skarorna såg det som Paulus hade gjort, och de höjde sin röst på lykaoniska och sade: ”Gudarna har blivit lika människor och stigit ner till oss!” 12 Och de kallade Barnabas för Zeus och Paulus för Hermes, då nu han var den som styrde med ordet. 13 Och Zeusprästen, som var framför staden, förde fram tjurar och blomsterkransar till portarna med skarorna och ville slaktoffra.

14 Men när apostlarna Barnabas och Paulus hörde det, rev de sönder sina kläder och störtade ut i skaran och skrek 15 *och sade: ”Män! Vad är detta ni gör?* Även vi är människor med samma natur som ni, och vi evangeliserar för er att från dessa fåfängliga ting vända om till levande Gud, som har gjort himlen och jorden och havet och allt i dem. 16 I de gångna släktena lät han alla folkslagen gå sina vägar. 17 Ändå har han inte lämnat sig utan vittne, då han frambringar gott och från himlen ger er regn och fruktbärande tider och med föda och fröjd mättar era hjärtan.” 18 Och fastän de sade detta, var det knappt att de lugnade ner skarorna till att inte slaktoffra åt dem.

19 Men från Antiochia och Ikonion kom det över judar, och de övertygade skarorna och stenade Paulus och släpade utanför staden, och antog att han hade dött. 20 Men när lärjungarna omringade honom, stod han upp och gick in i staden.

Tillbaka till Antiochia i Syrien

Och dagen därpå gick han ut med Barnabas till Derbe. 21 Och när de hade evangeliserat den staden och gjort åtskilliga till lärjungar, återvände de till Lystra och till Ikonion och till Antiochia, 22 medan de stärkte upp lärjungarnas själar och uppmanade dem att bli kvar i tron och sade att: ”Genom många vedermödor måste vi gå in i Guds rike.” 23 Och sedan de handvalt åt dem i varje församling äldste, bad de med fastor och överbringade dem åt Herren på vilken de kommit till tro.

24 Och de gick genom Pisidien och kom till Pamfylien, 25 och sedan de talat ordet i Perge gick de ner till Attaleia. 26 Och därifrån avseglade de till Antiochia, varifrån de var överlämnade åt Guds nåd för det verk som de nu hade uppfyllt. 27 Och när de kommit fram och samlat församlingen delgav de vad Gud hade gjort tillsammans med dem, och att han för folkslagen hade öppnat trons dörr. 28 Och de stannade en inte liten tid med lärjungarna.

15

Mötet i Jerusalem

1 Och några som kommit ner från Judeen började lära syskonen att: ”Om ni inte blir omskurna enligt seden från Mose, kan ni inte bli frälsta.” 2 Och när det blev uppror och en inte liten diskussion för Paulus och Barnabas mot dem, ordnade man så att Paulus och Barnabas och några andra från dem skulle gå upp till apostlarna och de äldste i Jerusalem om denna tvistefråga. 3 De blev nu hjälpta iväg av församlingen, och gick genom både Fenicien och Samarien medan de utförligt skildrade folkslagens omvändelse, och de gjorde stor glädje för alla syskonen.

4 Och framkomna till Jerusalem blev de godtagna av församlingen och apostlarna och de äldste, och de delgav vad Gud hade gjort tillsammans med dem. 5 Men fram och upp stod några av dem från fariseernas fraktion som hade kommit till tro, och sade att man måste omskära dem och instruera att hålla fast vid Mose lag. 6 Och då samlades apostlarna och de äldste för att se över kring detta ord.

7 Och när det hade blivit mycket diskussion, stod Petrus upp och sade till dem: ”Män, bröder! Ni vet att från urtida dagar har Gud bland er utvalt att genom min mun skulle folkslagen få höra evangeliets ord och komma till tro. 8 Och hjärtekännaren Gud har vittnat för dem genom att ge den heliga Anden, liksom även till oss. 9 Och ingen åtskillnad har han gjort mellan oss och dem, när han genom tron renat deras hjärtan. 10 Så nu, varför prövar ni Gud genom att lägga ett ok på lärjungarnas hals som varken våra fäder eller vi har mäktat bära? 11 Nej, genom Herren Jesu nåd tror vi för att bli* frälsta, på samma sätt som också dessa.”

12 Och hela mängden teg. Och de lyssnade på Barnabas och Paulus, som utlade vad Gud hade gjort av tecken och under bland folkslagen genom dem. 13 Och efter att de tigit, svarade Jakob och sade: ”Män, bröder! Hör på mig: 14 Symeon har utlagt så som Gud först besökte för att ta ur folkslagen ett folk åt sitt namn. 15 Och med detta stämmer profeternas ord, så som det är skrivet:

16 *Efter detta ska jag vända åter

och återuppbygga Davids fallna hydda.

Och det raserade i den ska jag återuppbygga och åter räta upp den,

17 för att de återstående av människorna ska söka Herren,

och alla folkslagen över vilka mitt namn har åkallats över dem,

säger Herren som gör detta, 18 känt sedan eon.

19 Därför bedömer jag att man inte ska anfäkta dem som från folkslagen vänder om till Gud, 20 utan tillskriva dem att avhålla sig från besmittelserna av avgudarna och från otukten och från det kvävda och från blodet. 21 För Mose har sedan urtida släkten i varje stad dem som förkunnar honom, då han i synagogorna vid varje sabbat läses.”

Brevet från församlingen i Jerusalem

22 Då tycktes det gott för apostlarna och de äldste, med hela församlingen, att skicka utvalda män från dem till Antiochia med Paulus och Barnabas: Judas som kallades Barsabbas och Silas, styrande män bland syskonen, 23 och skriva genom deras hand:

”Från apostlarna och äldstebröderna. Till dem i Antiochia och Syrien och Kilikien, syskonen från folkslagen: hälsningar*. 24 Då vi nu har hört att några från oss har gått ut och* oroat er med ord och skövlat era själar, några som vi inte har kommenderat, 25 tycktes det gott för oss att bli förenade och utvälja män att skicka till er med våra älskade Barnabas och Paulus, 26 människor som har överlämnat sina själar för vår Herre Jesu Kristi namn. 27 Vi har nu sänt Judas och Silas, som också själva med ord meddelar detsamma.

28 Det tycktes nämligen gott för den heliga Anden och oss att inte lägga på er någon mer tyngd utom detta nödtvungna: 29 att avhålla sig från avgudaoffrat och blod och kvävt och otukt. Från detta gör ni väl i att bevara er noga. Var starka*!”

30 De släpptes nu i väg och kom ner till Antiochia, och sedan de samlat mängden gav de dem brevet. 31 Och de läste och gladde sig över denna uppmuntran. 32 Både Judas och Silas, som också själva var profeter, uppmuntrade med många ord syskonen och stärkte upp. 33 Och sedan de gjort en tid, släpptes de iväg med frid från syskonen till dem som hade sänt ut dem. * 35 Men Paulus och Barnabas stannade i Antiochia och undervisade och evangeliserade med även många andra om Herrens ord.

PAULUS ANDRA MISSIONSRESA (15:36–18:22)

Paulus reser ut med Silas

36 Men efter några dagar sade Paulus till Barnabas: ”Låt oss nu vända om och besöka syskonen i varje stad i vilka vi predikat Herrens ord, hur de har det.” 37 Men Barnabas önskade ta med sig även Johannes som kallades Markus. 38 Men Paulus ansåg att den som hade avlägsnat sig från dem från Pamfylien och inte gått med dem till verket, denne var det inte värt att ta med sig. 39 Och det blev ett uppeggande så att de skildes åt från varandra, och Barnabas tog med Markus för att avsegla till Cypern. 40 Men Paulus utvalde Silas och gick ut, överlämnad åt Herrens nåd av syskonen. 41 Och han gick genom Syrien och Kilikien och stärkte upp församlingarna.

16

Paulus tar med Timotheos

1 Och han nådde [också] fram till Derbe och till Lystra. Och se: en lärjunge fanns där vid namn Timotheos, son till en judisk troende kvinna men till en grekisk far. 2 Han var omvittnad av syskonen i Lystra och Ikonion. 3 Denne ville Paulus ha att gå ut med honom. Och han tog och omskar honom, på grund av judarna som var på dessa platser, för allesammans visste att hans far var grek.

4 Och medan de gick genom städerna, överlämnade de åt dem att iaktta edikten som var bestämda av apostlarna och de äldste i Jerusalem. 5 Församlingarna fick nu stadga i tron och överflödade till antalet varje dag.

Under Andens ledning

6 Och de gick genom Frygien och den galatiska trakten, då de hindrats av den heliga Anden från att tala ordet i Asien. 7 Och när de kom mot Mysien försökte de gå till Bithynien, och det lät dem inte Jesu Ande. 8 Och komna förbi Mysien gick de ner till Troas.

9 Och en syn under natten visades för Paulus. Det var en makedonsk man, som stod och vädjade till honom och sade: ”Gå över till Makedonien och hjälp oss!” 10 Och när han hade sett synen sökte vi direkt komma ut till Makedonien, då vi lade ihop det att Gud hade kallat oss till att evangelisera dem.

I Filippi

11 Vi lade nu ut från Troas och löpte rakt till Samothrake, och påföljande dag till Neapolis 12 och därifrån till Filippi, som är främsta stad i* den delen av Makedonien, en koloni. Och vi var i den staden och stannade några dagar.

13 Och på sabbatsdagen gick vi ut utanför porten längs en flod, där det antogs finnas en plats för bön. Och vi satte oss och började tala till kvinnorna som kommit samman. 14 Och en kvinna vid namn Lydia, en purpurhandlerska från staden Thyatira som vördade Gud, lyssnade. Herren öppnade upp hennes hjärta till att akta på det som talades av Paulus. 15 Och när hon hade blivit döpt, även hennes hus, vädjade hon och sade: ”Om ni har bedömt att jag är troende på* Herren, kom in till mitt hus och bli kvar.” Och hon tvingade oss.

Paulus och Silas i fängelse

16 Och det hände sig, när vi gick till platsen för bönen, att en tjänsteflicka som hade en spådomsande mötte oss. Hon skaffade stor inkomst åt sina herrar genom att spå. 17 Hon följde efter Paulus och oss och skrek och sade: ”Dessa människor är fasttjänare åt Gud den Högste! De predikar för er en väg till frälsning!” 18 Och detta gjorde hon i många dagar. Men Paulus blev irriterad och vände om till anden och sade: ”Jag instruerar dig i Jesu Kristi namn att komma ut från henne!” Och den kom ut i samma stund.

19 Men när hennes herrar såg att deras hopp om inkomsten hade gått ut, tog de tag i Paulus och Silas och drog dem till torget inför ledarna. 20 Och de förde fram dem till kommendanterna och sade: ”Dessa människor upprör vår stad, de är judar, 21 och de predikar seder som det inte är tillåtet för oss att godta eller göra som är romare.” 22 Och skaran kom med emot dem, och kommendanterna slet av dem kläderna och befallde att spöa. 23 Och man lade på dem många slag, och kastade i fängelse och instruerade fångvaktaren att säkert förvara dem. 24 När han fick en sådan instruktion satte han dem i det inre fängelset, och deras fötter säkrade han i träet.

25 Men vid midnatt bad Paulus och Silas och sjöng hymn till Gud, och fångarna åhörde dem. 26 Och tvärt kom en väldig jordbävning så att fånghäktets grundvalar skakades, och genast öppnades alla dörrarna och allas bojor släppte.

27 Och när fångvaktaren blev väckt ur sömnen och såg fängelsets dörrar öppnade, drog han svärd och skulle avrätta sig själv, då han antog att fångarna hade undkommit. 28 Men med väldig röst ropade Paulus och sade: ”Begå inget ont mot dig själv! För allesammans är vi här.” 29 Och han bad om ljus och störtade in, och han blev darrande och föll ner för Paulus och Silas. 30 Och han förde fram dem utanför och sade: ”Herrar, vad måste jag göra för att bli frälst?” 31 Och de sade: ”Tro på Herren Jesus och du blir frälst. Du och ditt hus.” 32 Och de talade till honom Herrens ord, med alla i hans hus.

33 Och han tog med dem vid den timmen i natten och badade dem från såren, och sedan döptes han själv och alla som var hans genast. 34 Och han förde dem upp till huset och satte fram ett bord, och jublade att han med hela sitt hus hade kommit till tro på Gud.

35 Och när det blev dag, sände kommendanterna spöbärarna och sade: ”Frige dessa människor.” 36 Och fångvaktaren meddelade dessa ord till Paulus, att: ”Kommendanterna har sänt bud att ni ska friges. Så nu, kom ut och gå i frid!” 37 Men Paulus sade till dem: ”De har pryglat oss offentligt, odömda, fastän vi är romerska män, och kastat i fängelse. Och nu driver de i hemlighet ut oss? Nej då, utan de får komma själva och föra ut oss.”

38 Och till kommendanterna meddelade spöbärarna dessa ord, och de fruktade när de fick höra att de är romare. 39 Och de kom och vädjade till dem, och förde ut dem och frågade om de kunde gå bort från staden. 40 Men utkomna från fängelset gick de in hos Lydia och såg och uppmuntrade syskonen, och gick sedan ut.

17

I Thessalonike och Berea

1 Och de reste genom Amfipolis och Apollonia och kom till Thessalonike, där det fanns en judarnas synagoga. 2 Och efter Paulus sed gick han in hos dem. Och under tre sabbater resonerade han med dem utifrån Skrifterna, 3 medan han öppnade upp och lade fram att Kristus måste lida och uppstå från de döda, och sade att: ”Denne är Kristus: Jesus som jag predikar för er.” 4 Och några av dem blev övertygade och fick sin lott hos Paulus och Silas, både av de vördande grekerna en stor mängd och av de främsta kvinnorna inte så få.

5 Men judarna blev avundsamma*, och tog med från folket på torget några onda män och samlade en skara och väsnades i staden. Och de stod vid Jasons hus och sökte dem för att föra fram till folksamlingen. 6 Men när de inte fann dem, släpade de Jason och några syskon inför politarkerna och ropade att: ”De som har väckt uppror över den bebodda världen, dessa är också här! 7 Dem har Jason välkomnat hos sig. Och alla dessa handlar tvärtemot kejsarens edikt och säger att en annan är kung*: Jesus.” 8 Och de oroade skaran och politarkerna som hörde detta, 9 och man tog den borgen som var nog från Jason och de övriga och släppte iväg dem.

10 Men syskonen skickade direkt under natten ut Paulus och Silas till Berea, och komna dit gick de bort till judarnas synagoga. 11 Och dessa var förnämare än de i Thessalonike. De välkomnade ordet med all villighet, och varje dag undersökte de Skrifterna, om detta kunde förhålla sig så. 12 Många av dem kom nu till tro, både av de anständiga grekiska kvinnorna och av män inte så få.

13 Men när judarna från Thessalonike fick veta att det även i Berea predikades av Paulus Guds ord, kom också de dit och skakade och oroade skarorna. 14 Och direkt sände då syskonen iväg Paulus att fara ända till havet. Och Silas och Timotheos höll sig kvar där.

Paulus i Athen

15 Men de som ledsagade Paulus förde honom fram till Athen. Och de tog bud till Silas och Timotheos, att de såsom fortast möjligt skulle komma till honom, och gick iväg.

16 Men i Athen, medan Paulus väntade på dem, blev hans ande uppeggad i honom när han skådade hur full av avgudar staden var. 17 Han resonerade då i synagogan med judarna och dem som vördade, och på torget varje dag med dem som råkade vara där. 18 Och även några av de epikureiska och stoiska filosoferna konfererade med honom, och några sade: ”Vad kan denne frösamlare vilja säga?” Och andra: ”En främmande demoners utropare tycks han vara”, eftersom han evangeliserade om Jesus och uppståndelsen.

19 Och de tog med honom upp på Areopagen och förde fram och sade: ”Kan vi få veta vad denna nya undervisning är som av dig talas? 20 För det är något förbluffande du för in i våra öron. Vi önskar nu få veta vad detta vill vara.” 21 Och alla athenare och de bevistande främlingarna hade inte tid för något annat än att säga något eller höra något nyare.

Paulus tal på Areopagen

22 Och Paulus ställde sig i mitten av Areopagen och sade: ”Män, athenare! I allt är det som mer religiösa jag skådar er. 23 För när jag gick omkring och skärskådade era vördnadsföremål, fann jag också en altarsockel på vilken det var skrivet: Till en okänd Gud. Det ni nu inte förstår men visar fromhet mot, detta predikar jag för er.

24 Gud som har gjort världen och allt i den, denne som är himmels och jords Herre, bor inte i handgjorda tempelbyggnader. 25 Inte heller betjänas han av mänskliga händer eller behöver något mer, han som själv ger alla liv och andning och allt.

26 Och han har av en enda gjort varje folkslag av människor till att bo över hela jordens ansikte, och bestämt förordnade tider och gränssättningarna för deras bosättningar 27 för att de ska söka Gud, om de nu alltså kunde känna sig fram till honom och finna, även om han inte är långt borta från var och en av oss. 28 För i honom* är det vi lever och rör oss och är till, som även några av poeterna hos er har sagt: För hans* släkte är vi också.

29 Är vi nu Guds släkte, bör vi inte anta att det är guld eller silver eller sten, en prägling av en människas hantverk och reflektion, som det gudomliga är likt. 30 Okunnighetens tider har alltså Gud haft överseende med, men nu instruerar han människorna att alla överallt ändra sinne, 31 eftersom han har fastställt en dag på vilken han kommer att döma den bebodda världen i rättfärdighet, genom en man som han har bestämt, sedan han framhållit tro* åt alla genom att låta honom uppstå från de döda.”

32 Men när de hörde om dödas uppståndelse började några raljera, men andra sade: ”Vi ska höra dig om detta också igen.” 33 Så gick Paulus ut från deras mitt. 34 Men några män anslöt sig till honom och kom till tro, bland dem både Dionysios areopagiten och en kvinna vid namn Damaris och andra med dem.

18

Paulus i Korinth

1 Efter detta skildes han från Athen och kom till Korinth.

2 Och han fann en jude vid namn Aquila, pontisk till släktet, nyligen kommen från Italien med sin hustru Priscilla eftersom Claudius hade förordnat att alla judarna skulle skiljas från Rom, och han kom till dem. 3 Och eftersom han var i samma yrke, blev han kvar hos dem och arbetade. De var nämligen tältmakare till yrket. 4 Och han resonerade i synagogan vid varje sabbat och började övertyga både judar och greker.

5 Och när de kom ner från Makedonien, både Silas och Timotheos, var Paulus upptagen med* ordet och vittnade för judarna att Kristus är Jesus. 6 Men när de gick emot och smädade, skakade han ut kläderna och sade till dem: ”Ert blod över ert huvud! Ren ska jag från nu gå till folkslagen.” 7 Och han gick vidare därifrån och kom in i huset hos en vid namn Titus* Justus, som vördade Gud och vars hus var angränsade till synagogan. 8 Och Crispus synagogföreståndaren kom till tro på Herren med hela sitt hus, och många av korinthierna lyssnade och kom till tro och döptes.

9 Och Herren sade i natten genom en syn till Paulus: ”Frukta inte, utan tala och var inte tyst. 10 För jag är med dig, och ingen ska ge sig på dig för att göra dig illa. För jag har mycket folk i denna stad.” 11 Och han satte sig ett år och sex månader och undervisade hos dem i Guds ord.

Paulus inför Gallios domstol

12 Men när Gallio var prokonsul i Achaia, kom judarna förenade mot Paulus och förde honom inför domarsätet 13 och sade att: ”Emot lagen övertalar denne människorna att vörda Gud.”

14 Men när Paulus skulle öppna munnen, sade Gallio till judarna: ”Om det var en orätt eller ett ont fiffel, o judar, hade jag av en anledning stått ut med er. 15 Men om det är tvistefrågor om ord och namn och lag hos er, ska ni se till det själva. Domare över detta önskar inte jag vara.” 16 Och han drev bort dem från domarsätet.

17 Men alla tog tag i Sosthenes synagogföreståndaren och började slå honom framför domarsätet. Och inget av detta brydde sig Gallio om.

Tillbaka till Antiochia igen

18 Men Paulus var ännu kvar åtskilliga dagar hos syskonen, tog därefter farväl och seglade ut mot Syrien, och med honom Priscilla och Aquila, sedan han i Kenchreai klippt huvudet kort. Han hade nämligen en böneed.

19 Och de nådde fram till Efesos. Och dessa lämnade han där, men själv gick han in i synagogan och resonerade med judarna. 20 Men när de frågade honom om han kunde bli kvar för en längre tid, nickade han inte 21 utan tog farväl och sade: ”Åter ska jag vända tillbaka till er, om Gud vill”, och lade ut från Efesos.

22 Och nedkommen till Caesarea gick han upp och hälsade på församlingen, och gick sedan ner till Antiochia.

PAULUS TREDJE MISSIONSRESA (18:23–21:16)

Apollos i Efesos

23 Och han gjorde en tid och gick sedan ut, och gick i följd genom den galatiska trakten och Frygien medan han stärkte upp alla lärjungarna.

24 Men en jude vid namn Apollos, alexandrin till släktet, en bildad man, nådde fram till Efesos och var mäktig i Skrifterna. 25 Denne var underrättad i Herrens väg, och sjudande i anden* talade han och undervisade noggrant om det som rör Jesus, men visste bara om Johannes dop. 26 Och denne började vara frimodig i synagogan. Men när Priscilla och Aquila hörde honom, tog de sig an honom och utlade noggrannare för honom Guds väg.

27 Och när han önskade gå över till Achaia, var syskonen entusiasmerande och skrev till lärjungarna att välkomna honom. Framkommen var han mycket behjälplig för dem som hade kommit till tro genom nåden, 28 för intensivt överbevisade han judarna offentligt och visade genom Skrifterna att Kristus är Jesus.

19

Paulus i Efesos

1 Och det hände sig, under det att Apollos var i Korinth, att Paulus hade gått genom de övre bygderna och kom [ner] till Efesos och fann några lärjungar. 2 Och han frågade dem: ”Om ni fick ta emot helig Ande när ni kom till tro?” Men de till honom: ”Nej, inte ens om det finns en helig Ande har vi hört.” 3 Och han sade: ”In i vad blev ni då döpta?” Och de sade: ”In i Johannes dop.” 4 Och Paulus sade: ”Johannes döpte med ett dop av sinnesändring och sade till folket att det var på den som kom efter honom de skulle tro, det vill säga på Jesus.” 5 Och de lyssnade och döptes in i Herren Jesu namn. 6 Och när Paulus lade på dem händerna kom den heliga Anden över dem, och de talade med tungor och profeterade. 7 Och de alla var ungefär tolv män.

8 Och han gick in i synagogan och var frimodig i tre månader medan han resonerade och övertygade om [det som rör] Guds rike. 9 Men när några förhärdade sig och var ohörsamma och talade illa om Vägen inför mängden, avlägsnade han sig från dem och avskilde lärjungarna och resonerade varje dag i Tyrannos hörsal. 10 Och detta hände under två år, så att alla som bodde i Asien fick höra Herrens ord, både judar och greker.

11 Och kraftgärningar som inte var de vanliga gjorde Gud genom Paulus händer, 12 så att det till och med bars iväg från hans hud dukar och förkläden till de sjuka, och åkommorna frigjordes från dem och de onda andarna kom ut. 13 Men även några av de kringvandrande judiska exorcisterna tog sig för att nämna över dem som hade de onda andarna Herren Jesu namn och säga: ”Jag besvär er vid den Jesus som Paulus förkunnar!” 14 Och det var några från* Skevas, en judisk överstepräst, sju söner som gjorde detta. 15 Men då svarade den onda anden och sade till dem: ”Jesus känner jag, och Paulus vet jag om. Men ni, vilka är ni?” 16 Och sedan hoppade mannen på dem, han i vilken den onda anden fanns, och dominerade allihop* och var stark mot dem så att de nakna och sargade undkom ur det huset.

17 Och detta blev känt för alla, både judar och greker som bodde i Efesos. Och fruktan föll över dem alla, och Herren Jesu namn gjordes stort. 18 Och många av dem som hade kommit till tro kom och erkände och delgav sina handlingar, 19 och åtskilliga av dem som hade utövat det ockulta sammanförde böckerna och brände upp inför alla. Och man räknade samman deras värden och fann femtiotusen silverdrakmer. 20 Så, med Herrens väldighet, växte ordet och var starkt.

Upplopp i Efesos

21 Men när detta var uppfyllt, satte Paulus i anden* att gå genom Makedonien och Achaia och fara till Jerusalem, och sade att: ”Efter att jag varit där, måste jag också se Rom.” 22 Och han sände till Makedonien två av dem som betjänade honom, Timotheos och Erastos, och höll sig själv en tid i Asien.

23 Och det blev vid den tiden en inte liten upprördhet kring Vägen. 24 För en vid namn Demetrios, en silversmed som gjorde tempelbyggnader i silver åt Artemis, skaffade hantverkarna inte så lite inkomst. 25 Dessa fylkade han samman, även dem som var arbetare kring sådant, och sade: ”Män! Ni vet att från denna inkomst är vårt välstånd. 26 Och ni skådar och hör att inte bara från Efesos, utan från nästan hela Asien har denne Paulus övertygat och fått med sig en avsevärd skara och säger att de inte är gudar som kommer genom händer. 27 Och inte bara är detta fara för oss, att vår del kommer i klander, utan också att den stora gudinnan Artemis tempel räknas för intet, och även att hon kommer att tas ner från sin storhet som hela Asien och den bebodda världen vördar.”

28 Och de hörde och blev fulla av raseri, och de började skrika och säga: ”Stor är efesiernas Artemis!” 29 Och staden fylldes av förvirringen, och man stormade förenade till teatern och ryckte med sig Gaius och Aristarchos, makedonier som var medresenärer till Paulus. 30 Men när Paulus önskade gå in till folksamlingen, lät honom inte lärjungarna. 31 Och även några av asiarkerna*, som var vänner till honom, skickade bud till honom och uppmanade att inte ge sig in på teatern. 32 Andra skrek nu något annat, för församlingen var i förvirring och de flesta visste inte för vad de hade kommit samman.

33 Men några ur skaran lade ihop det för Alexander, sedan judarna skjutit fram honom. Och Alexander vinkade med handen och ville ge ett försvar inför folksamlingen. 34 Men när de insåg att han är jude, kom det en enda röst ur alla medan de i ungefär två timmar skrek: ”Stor är efesiernas Artemis!”

35 Men sedan lugnade stadens sekreterare skaran, och säger: ”Män, efesier! Vem finns då av människor som inte vet att efesiernas stad är tempelvårdare för den stora Artemis och den Zeusfallna*? 36 Då detta är ovedersägligt, är det tillbörligt att ni ska vara lugnade och inte begå något dumdristigt. 37 För ni har fört hit dessa män som varken är tempelplundrare eller hädar vår gudinna. 38 Om nu Demetrios och hantverkarna med honom har ett ord mot någon, dras det domstolar på torget och det finns prokonsuler. De får åklaga varandra. 39 Och om ni söker något ytterligare*, ska det klargöras i den inomlagliga folkförsamlingen. 40 Och vi är nämligen i fara att åklagas för uppror för detta idag, när ingen orsak finns för vilken vi ska kunna avge räkenskap för denna mobb.” Och sedan han sagt detta, släppte han iväg folkförsamlingen.

20

I Makedonien och Grekland

1 Och efter att tumultet slutat, skickade Paulus efter lärjungarna och uppmuntrade dem, hälsade och gick ut för att fara till Makedonien. 2 Och sedan han gått genom de bygderna och uppmuntrat dem med mycket ord, kom han till Grekland. 3 Och när han hade gjort tre månader och det kom en komplott mot honom från judarna, medan han skulle lägga ut mot Syrien, blev han av avsikten att återvända genom Makedonien. 4 Och med honom följde Sopater Pyrrhos son från Berea, och från thessalonikerna Aristarchos och Secundus, och Gaius från Derbe och Timotheos, och från Asien Tychikos och Trofimos. 5 Och dessa kom fram och väntade oss i Troas, 6 men vi seglade ut efter dagarna i det osyrade brödets högtid från Filippi och kom till dem i Troas inom fem dagar. Där stannade vi sju dagar.

Eutychos uppväcks i Troas

7 Men på första dagen efter sabbaten, när vi var samlade för att bryta bröd, resonerade Paulus med dem då han skulle gå ut dagen därpå. Och han förlängde ordet fram till midnatt. 8 Men det fanns åtskilliga lampor på övervåningen där vi var samlade. 9 Och det satt en ung man vid namn Eutychos i fönstret, som fördes ner i djup sömn när Paulus resonerade vidare, och nerförd av sömnen föll han från tredje våningen ner och togs upp död.

10 Men Paulus gick ner och föll över honom och omfamnade och sade: ”Väsnas inte. För hans själ är i honom.” 11 Och han gick upp och bröt brödet och smakade, och sedan han pratat avsevärt, ända till ljusningen, gick han så ut. 12 Och de förde hem gossen levande och hade blivit omåttligt uppmuntrade.

Till Miletos utanför Efesos

13 Men vi gick i förväg på skeppet och lade ut mot Assos, och därifrån skulle vi ta upp Paulus. För så hade han förordnat, då han själv skulle gå till fots. 14 Och när han mötte oss i Assos, tog vi upp honom och for till Mitylene. 15 Och därifrån avseglade vi påföljande dag och nådde fram mittemot Chios. Och den andra dagen sköt vi över till Samos, och nästa kom vi till Miletos. 16 Paulus hade nämligen bestämt sig för att segla förbi Efesos, så att det inte skulle bli för honom att lägga tid i Asien. För han skyndade sig för att, om det vore möjligt för honom, vara på pingstdagen i Jerusalem.

Paulus tal till de äldste från Efesos

17 Och från Miletos skickade han bud till Efesos och kallade dit församlingens äldste. 18 Och när de kom fram till honom, sade han till dem: ”Ni vet, från första dagen från vilken jag satte fot i Asien, hur jag har varit hos er hela tiden 19 och fasttjänat Herren med all ödmjukhet, och i tårar och prövningar som inträffat för mig genom judarnas komplotter. 20 Hur jag inte har skyggat från något av det som gagnar så att jag inte delgett er och undervisat er, offentligt och i hemmen, 21 och vittnat för både judar och greker om sinnesändringen gentemot Gud och tron på vår Herre Jesus Kristus.*

22 Och nu, se: bunden i anden* far jag till Jerusalem. Och det som i staden ska möta mig vet jag inte, 23 utom att den heliga Anden i varje stad vittnar för mig och säger att bojor och vedermödor väntar mig. 24 Men inte av någon anledning gör jag själen dyrbar för mig själv, för att fullkomna mitt lopp och den tjänst som jag fått från Herren Jesus: att vittna om Guds nåds evangelium.

25 Och nu, se: jag vet att ni aldrig mer ska se mitt ansikte, alla ni bland vilka jag har gått omkring och förkunnat riket. 26 Därför vittnar jag för er på dagen idag att jag är ren från allas blod. 27 För jag har inte skyggat så att jag inte delgett er hela Guds plan.

28 Akta er själva och hela den hjord i vilken den heliga Anden har satt er som tillsyningsmän*, till att vara herdar för Guds församling som han har förvärvat genom sitt eget* blod. * 29 Jag vet att det efter min avfärd ska komma in tunga vargar till er som inte skonar hjorden. 30 Och från er själva ska det uppstå män som talar förvridna ting för att dra bort lärjungarna efter dem. 31 Var därför vakna och minns att i tre år, natt och dag, har jag inte slutat att med tårar förmana var och en.

32 Och nu överbringar jag er åt Gud och hans nåds ord, som kan bygga upp och ge arvet bland alla de helgade. 33 Ingens silver eller guld eller klädnad har jag åtrått. 34 Själva vet ni att för mina behov, och för dem som var med mig, har dessa händer undertjänat. 35 I allt har jag visat er att man slita*nde så måste ta sig an de svaga och minnas Herren Jesu ord, att han själv har sagt: Saligt är att hellre ge än ta.”

36 Och sedan han sagt detta, satte han ner sina knän med dem alla och bad. 37 Och avsevärd gråt blev det hos alla, och de föll om halsen på Paulus och kysste honom ömt, 38 medan de våndades särskilt över ordet som han hade sagt: att de aldrig mer kommer att skåda hans ansikte. Och de hjälpte honom iväg till skeppet.

21

Resan till Jerusalem

1 Och när det hände sig att vi hade lagt ut och dragit bort från dem, löpte vi rakt och kom till Kos, och nästa dag till Rhodos och därifrån till Patara. 2 Och vi fann ett skepp som for över till Fenicien, gick på och lade ut. 3 Och vi skönjde Cypern och lämnade det till vänster, och seglade till Syrien och kom ner till Tyros, för dit skulle skeppet och lasta av lasten.

4 Och vi sökte upp lärjungarna och var kvar där sju dagar. De sade till Paulus genom Anden att inte gå på till Jerusalem. 5 Men när det hände sig att vi var fullt färdiga med dagarna, gick vi ut och började resa medan alla hjälpte oss iväg, med kvinnor och barn, fram till utanför staden. Och vi satte ner knäna på stranden, bad 6 och hälsade farväl till varandra. Och vi steg upp i skeppet, och dessa återvände till sitt.

7 Men vi slutförde seglingen från Tyros och nådde fram till Ptolemais, och vi hälsade på syskonen och blev kvar en dag hos dem. 8 Och dagen därpå gick vi ut och kom till Caesarea. Och vi gick in i huset hos Filippos evangelisten, som var en av de sju, och blev kvar hos honom. 9 Och denne hade fyra döttrar, jungfrur som profeterade.

10 Men när vi hade varit kvar i flera dagar kom det ner en från Judeen, en profet vid namn Agabos. 11 Och han kom till oss och tog Paulus bälte, band sina egna fötter och händer och sade: ”Detta säger den heliga Anden: Den man vars bälte detta är ska judarna i Jerusalem så binda och utlämna i folkslags händer.” 12 Och när vi hörde detta, vädjade både vi och de lokala att han inte skulle gå upp till Jerusalem. 13 Då svarade Paulus: ”Vad gör ni, gråter och förkrossar mitt hjärta? För jag har det berett att inte bara bindas, utan också dö i Jerusalem för Herren Jesu namn.” 14 Och när han inte lät sig övertygas, höll vi oss stilla och sade: ”Herrens vilja må ske.”

15 Och efter dessa dagar utrustade vi oss och började gå upp till Jerusalem. 16 Och även några av lärjungarna kom från Caesarea med oss och förde oss till den hos vilken vi skulle vara gäster: Mnason, en cypriot, en urtida* lärjunge.

Paulus i Jerusalem

17 Och när vi kom till Jerusalem, välkomnade oss syskonen glatt. 18 Och den påföljande dagen gick Paulus in med oss hos Jakob, och alla de äldste kom dit. 19 Och han hälsade dem och utlade var och en av de saker som Gud hade gjort bland folkslagen genom hans tjänst.

20 Och när de hörde det, ärade de Gud och sade till honom: ”Du skådar, broder, hur många myriader det finns bland judarna av dem som har kommit till tro, och alla är de nitiska för lagen. 21 Men de har blivit underrättade om dig att det är avfall från Mose du lär alla judar bland folkslagen, och säger att de inte ska omskära barnen eller vandra efter sederna. 22 Hur är det då? Visst kommer de att höra att du har kommit.

23 Gör nu detta som vi säger till dig: Vi har fyra män som har en böneed över sig. 24 Ta med dessa och rena dig med dem, och spendera för dem så att de kommer att raka huvudet. Och då ska alla förstå att det de blivit underrättade om dig inte är något, utan att du är i linje och själv iakttar lagen. 25 Men om dem som har kommit till tro från folkslagen har vi tillskrivit och bestämt att de ska iaktta det med avgudaoffrat och blod och kvävt och otukt.”

26 Då tog Paulus med männen, och nästa dag blev han renad med dem och gick in i templet och proklamerade uppfyllelsen av dagarna för renandet, förrän vilket frambärandet skulle bäras fram för var och en av dem.

Paulus grips i templet

27 Men när de sju dagarna skulle fullbordas, skådade judarna från Asien honom i templet och fick hela skaran i förvirring. Och de lade på honom händerna 28 och skrek: ”Män, israeliter, hjälp! Den där är människan som undervisar alla överallt emot folket och lagen och denna plats. Och dessutom har han även fört in greker i templet och vanhelgat denna heliga plats.” 29 De hade nämligen förut sett Trofimos efesiern i staden med honom, och honom antog de att Paulus hade fört in i templet. 30 Och hela staden rördes upp och det blev ett sammanlopp av folket, och de tog tag i Paulus och drog honom utanför templet. Och direkt stängdes dörrarna.

31 Och medan de sökte döda honom, gick det upp en rapport till befälhavaren för kohorten att hela Jerusalem är i förvirring. 32 Med detsamma tog han med soldater och centurioner och rusade ner mot dem. Och när de såg befälhavaren och soldaterna, slutade de slå Paulus.

33 Då närmade sig befälhavaren och grep tag i honom och befallde att han skulle bindas med två kedjor. Och han efterhörde vem han kunde vara och vad det är han har gjort. 34 Men andra utropade något annat i skaran. Och då han inte kunde få veta säkert på grund av tumultet, befallde han att han skulle föras till kasernen. 35 Men när han kom upp på trapporna inträffade det att han fick bäras av soldaterna på grund av skarans våld, 36 för folkets mängd följde efter och skrek: ”Ta bort honom!”

37 Och när han skulle föras in i kasernen, frågar Paulus befälhavaren: ”Om det är tillåtet för mig att säga något till dig?” Och han sade: ”Grekiska kan du? 38 Du är alltså inte egyptiern, som före dessa dagar väckte uppror och förde ut i ödemarken de fyratusen männen från sikarierna*?” 39 Men Paulus sade: ”Jag är en judisk man från Tarsos i Kilikien, en inte obetydlig stads medborgare. Och jag bönfaller dig: tillåt mig att tala till folket.”

40 Och när han tillät, stod Paulus på trapporna och vinkade med handen åt folket. Och när det blev stor tystnad, tilltalade han dem på det hebreiska språket och sade:

22

Paulus tal till folket

1 ”Män, bröder och fäder! Hör nu mitt försvar inför er.” 2 Och när de hörde att det var på det hebreiska språket han tilltalade dem, skaffade det mer stillhet. Och han säger: 3 ”Jag är en judisk man, född i Tarsos i Kilikien men uppfödd i denna stad, vid Gamaliels fötter fostrad med noggrannhet i fädernas lag, och var nitisk för Gud liksom ni alla är idag. 4 Den här Vägen förföljde jag ända till döds, och jag buntade ihop och överlämnade till fängelse både män och kvinnor, 5 såsom både översteprästen och hela äldsterådet vittnar om mig. Från dem mottog jag också brev till bröderna och for till Damaskus, och skulle föra även dem som fanns där bundna till Jerusalem för att bestraffas.

6 Men det hände mig, medan jag for och närmade mig Damaskus runt middagstid, att det plötsligt från himlen blixtrade ett avsevärt ljus omkring mig. 7 Och jag föll till marken, och hörde en röst som sade till mig: Saul, Saul! Varför förföljer du mig? 8 Och jag svarade: Vem är du, Herre? Och han sade till mig: Jag är Jesus nazorén. Den du förföljer. 9 Och de som var med mig skådade ljuset, men rösten hörde de inte från honom som talade till mig. 10 Och jag sade: Vad ska jag göra, Herre? Och Herren sade till mig: Stå upp och gå in i Damaskus. Och där ska det talas till dig om allt som är ordnat för dig att göra.

11 Men när jag inte såg, efter härligheten från det ljuset, blev jag ledd vid handen av dem som var med mig och kom in i Damaskus. 12 Och en Ananias, en man som var vördsam enligt lagen, omvittnad av alla de boende judarna, 13 kom till mig och stod där och sade till mig: Saul, broder, var seende igen*! Och i samma stund såg jag igen mot honom.

14 Och han sade: Våra fäders Gud har förutvalt dig till att lära känna hans vilja och se den Rättfärdige och höra rösten från hans mun. 15 För du ska vara ett vittne för honom inför alla människor om det du har sett och hört. 16 Och nu, varför dröjer du? Stå upp, bli döpt och bada av dig dina synder och åkalla hans namn.

17 Och det hände sig för mig, när jag hade återvänt till Jerusalem och bad i templet, att jag kom i extas 18 och såg honom medan han sade till mig: Skynda dig och gå ut med hast från Jerusalem! För de kommer inte att godta ditt vittnesbörd om mig. 19 Och jag sade: Herre, själva vet de att jag var och fängslade och pryglade i synagogorna dem som tror på dig. 20 Och när blodet av Stefanos ditt vittne utgöts, var jag också själv stående där och samtyckte och vaktade mantlarna för dem som avrättade honom. 21 Och han sade till mig: Gå. För till folkslag långt bort ska jag sända ut dig.”

Paulus hos befälhavaren

22 Och de lyssnade på honom fram till detta ord, och sedan höjde de sin röst och sade: ”Ta bort från jorden en sådan! För det passar sig inte att han lever.”

23 Och när de vrålade och slängde mantlarna och kastade upp damm i luften, 24 befallde befälhavaren att han skulle föras in i kasernen och sade att han skulle rannsakas med gissel, för att han skulle inse av vilken orsak de utropade så mot honom. 25 Men när de hade fläkt ut honom för remmarna*, frågade Paulus centurionen som stod där: ”Om en människa som är romare och odömd är tillåten för er att piska?”

26 Och när centurionen hörde det, gick han till befälhavaren och meddelade och sade: ”Vad är du på väg att göra? Den där människan är ju romare!” 27 Och fram gick befälhavaren och sade till honom: ”Säg mig: är du romare?” Och han sade: ”Ja.” 28 Och befälhavaren svarade: ”Jag har för en stor summa förvärvat detta medborgarskap.” Men Paulus sade: ”Men jag är till och med född med det.” 29 Direkt avlägsnade sig nu från honom de som skulle rannsaka honom, och även befälhavaren fruktade när han insåg att han är romare och att han hade bundit honom.

30 Och dagen därpå önskade han få veta säkert varför han anklagas av judarna, och han lossade honom och befallde att översteprästerna och hela Sanhedrin skulle komma samman. Och han förde ner Paulus och ställde honom inför dem.

23

Paulus inför Sanhedrin

1 Och Paulus blickade på Sanhedrin och sade: ”Män, bröder! Jag har med allt gott samvete skött mig* inför Gud fram till denna dag.” 2 Men översteprästen Ananias beordrade dem som stod bredvid honom att slå hans mun. 3 Då sade Paulus till honom: ”Slå dig ska Gud, du vitkalkade vägg! Och du sitter och dömer mig efter lagen, och emot lagen befaller du att jag ska bli slagen.” 4 Men de som stod där sade: ”Guds överstepräst hånar du?” 5 *Och Paulus sade: ”Jag visste inte, bröder, att han är överstepräst. För det är skrivet: En ledare för ditt folk ska du inte tala illa om.”

6 Men då Paulus förstod att den ena delen är av saddukeer och den andra av fariseer, ropade han i Sanhedrin: ”Män, bröder! Jag är farisé, son till fariseer. Det är för de dödas hopp och uppståndelse jag står inför rätta.” 7 Och när han sagt detta blev det uppror hos fariseerna och saddukeerna, och mängden splittrades. 8 För saddukeer säger att det inte finns någon uppståndelse, inte heller ängel eller ande, men fariseer bekänner dem båda. 9 Och det blev ett väldigt vrål, och upp stod några av de skriftlärda från fariseernas del och stred hårt och sade: ”Inget ont finner vi hos denne man. Och tänk om en ande har talat till honom? Eller en ängel?”

10 Och när det blev mycket uppror och befälhavaren fruktade så att inte Paulus dras sönder av dem, befallde han truppen att gå ner och rycka honom från deras mitt och föra till kasernen. 11 Och påföljande natt stod Herren hos honom och sade: ”Fatta mod! För såsom du vittnat om det som rör mig i Jerusalem, så måste du också i Rom vittna.”

Sammansvärjning mot Paulus

12 Men när det blev dag, gjorde judarna en mobb och tog anatema över sig och sade att de varken skulle äta eller dricka förrän de dödat Paulus. 13 Och de var mer än fyrtio som gjorde denna sammansvärjning. 14 De gick till översteprästerna och de äldste och sade: ”Vi har med anatema tagit anatema över oss att inget smaka förrän vi dödat Paulus. 15 Nu ska alltså ni framföra för befälhavaren med Sanhedrin att han ska föra ner honom till er, som att ni ska utreda noggrannare det som rör honom. Men innan han närmar sig är vi beredda att avrätta honom.”

16 Men Paulus systerson hörde om bakhållet, och han kom dit och gick in i kasernen och berättade för Paulus. 17 Och Paulus tillkallade en av centurionerna och sade: ”Denne unge man ska ni föra bort till befälhavaren. För han har något att berätta för honom.” 18 Han tog då med honom och förde till befälhavaren och säger: ”Fången Paulus tillkallade mig och frågade om jag kunde föra denna yngling till dig, då han har något att tala om för dig.”

19 Och befälhavaren tog hans hand och drog sig undan enskilt och efterhörde: ”Vad är det som du har att berätta för mig?” 20 Och han sade att: ”Judarna har kommit överens om att fråga dig om du imorgon kan föra ner Paulus till Sanhedrin, som att man noggrannare ska efterhöra något om honom. 21 Du ska nu inte låta dig övertygas av dem. För det ligger på lur för honom mer än fyrtio män från dem, som har tagit anatema över sig att varken äta eller dricka förrän de avrättat honom. Och nu är de beredda och väntar på ett löfte från dig.”

22 Befälhavaren släppte då iväg ynglingen och instruerade: ”Inte för någon ska du yppa att du har framfört detta till mig.”

Paulus förs till Caesarea

23 Och han tillkallade två av centurionerna och sade: ”Förbered tvåhundra soldater att gå till Caesarea. Och sjuttio ryttare och tvåhundra spjutbärare*, från tredje timmen av natten*. 24 Och att ställa fram riddjur, så att de sätter upp och frälser igenom Paulus till styresmannen Felix.” 25 Och han skrev ett brev som hade detta avtryck:

26 Från Claudius Lysias. Till bäste styresmannen Felix: hälsningar*. 27 Denne man var fasttagen av judarna och skulle avrättas av dem, men jag stod där med truppen och tog ut honom då jag fått reda på att han är romare. 28 Och då jag önskade lära känna saken för vilken de åklagade honom, förde jag ner honom till deras Sanhedrin. 29 Jag fann honom åklagad för tvistefrågor i deras lag, men inget värt döden eller bojor hade han mot sig som åklagelse. 30 Men när det informerades för mig att det skulle bli en komplott mot mannen, skickade jag honom med detsamma till dig, sedan jag instruerat även anklagarna att säga [det* de har] mot honom inför dig.

31 Soldaterna tog då, enligt det som var förordnat för dem, upp och förde Paulus under natten till Antipatris. 32 Och dagen därpå lät de ryttarna fara iväg med honom och återvände till kasernen. 33 De kom in i Caesarea och överräckte brevet till styresmannen, och ställde även fram Paulus inför honom. 34 Och sedan han läst det och frågat från vilken provins han är, och efterhört att han är från Kilikien: 35 ”Jag ska höra dig”, sade han, ”när även dina anklagare har kommit hit”, och befallde att han skulle vaktas i Herodes pretorium.

24

Anklagelsen mot Paulus

1 Och efter fem dagar kom översteprästen Ananias ner med några äldste och en talare, en viss Tertullus. De framförde för styresmannen anklagelser mot Paulus. 2 Och när han kallats in, började Tertullus anklaga honom och säga: ”Att mycket fred undfås genom dig, och att reformer sker för detta folkslag genom din omtanke, 3 välkomnar vi på alla sätt och överallt, bäste Felix, med all tacksägelse.

4 Men för att inte vidare förhindra dig, vädjar jag att du lyssnar till oss kortfattat i din vänlighet. 5 För vi har funnit denne man vara en pest, och en som rör upp uppror bland alla judarna över den bebodda världen, och en förgrundsman för nazoreernas fraktion. 6 Han har också försökt profanera templet, honom har vi också gripit. * 8 Från honom kan du själv, när du förhör honom om allt detta, lära känna det för vilket vi anklagar honom.” 9 Och även judarna gav sig på honom och påstod att detta förhöll sig så.

Paulus försvarstal inför Felix

10 Och Paulus svarade, sedan styresmannen nickat åt honom att tala: ”Att du sedan många år är domare för detta folkslag vet jag, och det är med gott mod jag försvarar mig i det som rör mig, 11 då du kan inse att det för mig inte är mer än tolv dagar från det att jag gick upp och skulle tillbe i Jerusalem. 12 Och varken i templet fann de mig resonera med någon eller göra anhopning av en skara, eller i synagogorna eller i staden. 13 Inte heller kan de framställa för dig bevis för vad de nu anklagar mig för.

14 Men jag bekänner detta för dig: att jag enligt Vägen, som de kallar en fraktion, så dyrkar fädernas Gud att jag tror på allt som enligt lagen och hos profeterna är skrivet, 15 och har ett hopp till Gud som också dessa själva väntar på: att det kommer att bli en uppståndelse för både rättfärdiga och orättfärdiga. 16 I detta strävar jag också ständigt själv efter att ha ett oanstötligt samvete inför Gud och människor.

17 Och efter flera år skulle jag göra allmosor till mitt folkslag och kom dit, samt frambäranden. 18 Med dessa fann de mig renad i templet, inte med en skara eller med tumult. 19 Men där fanns några judar från Asien som borde vara här inför dig och anklaga, om de kunde ha något emot mig. 20 Eller så får dessa själva säga vad de fann för orätt när jag stod inför Sanhedrin, 21 eller så var det för denna enda röst med vilken jag ropat när jag stod bland dem: att det är för de dödas uppståndelse jag står inför rätta idag inför er.”

Paulus i förvar i Caesarea

22 Men Felix, som mer noggrant kände till det som rör Vägen, sköt upp målet för dem och sade: ”När Lysias befälhavaren kommer ner, ska jag utreda det som gäller er.” 23 Och han förordnade för centurionen att förvara honom, och samtidigt ha lättnad och inte hindra någon av hans egna från att undertjäna honom.

24 Och efter några dagar kom Felix dit med Drusilla, hans egen hustru som var judinna, och han skickade efter Paulus och hörde honom om tron på Kristus Jesus. 25 Men när han resonerade om rättfärdighet och självbehärskning och den kommande domen, blev Felix förskräckt och svarade: ”För det nuvarande ska du gå. Men när jag får del av tid ska jag kalla hit dig”, 26 medan han samtidigt också hoppades att pengar skulle ges honom av Paulus. Därför var det också desto oftare han skickade efter honom och pratade med honom.

27 Men när två år hade uppfyllts, fick Felix som efterträdare Porcius Festus. Och då Felix ville lägga upp tack hos judarna, lämnade han Paulus fängslad.

25

Paulus inför Festus

1 När Festus nu satte fot i provinsen, gick han efter tre dagar upp till Jerusalem från Caesarea. 2 Och där framförde för honom översteprästerna och de främsta av judarna anklagelser mot Paulus. Och de vädjade till honom 3 och bad om den nåden emot honom att han skulle skickas efter till Jerusalem, då de gjorde ett bakhåll för att avrätta honom längs vägen. 4 Festus svarade då att Paulus förvaras i Caesarea, och att han själv med hast kommer att fara ut. 5 ”De bland er”, säger han, ”som är mäktiga till det får alltså komma med ner, om det finns något hos mannen som är ovettigt, och anklaga honom.” 6 Och han stannade hos dem inte mer än åtta eller tio dagar och gick sedan ner till Caesarea, och dagen därpå satte han sig på domarsätet och befallde att Paulus skulle föras in.

Paulus vädjar till kejsaren

7 Men när han kom dit, stod omkring honom de judar som kommit ner från Jerusalem och förde fram många och tunga beskyllningar som de inte mäktade bevisa, 8 medan Paulus försvarade sig att: ”Varken mot judarnas lag eller mot templet eller mot kejsaren har jag syndat något.”

9 Men Festus, som hos judarna ville lägga upp tack, svarade Paulus och sade: ”Vill du gå upp till Jerusalem och där stå inför rätta gällande detta inför mig?” 10 Men Paulus sade: ”Inför kejsarens domarsäte står jag. Här måste jag stå inför rätta. Mot judar har jag inget orätt gjort, som också du desto bättre inser. 11 Om jag nu gör orätt och har begått något värt döden, undanber jag mig inte att dö. Men om det ingenting är som dessa anklagar mig för, kan ingen prisge mig åt dem. Kejsaren åkallar jag!” 12 Då samtalade Festus med sitt råd och svarade: ”Kejsaren har du åkallat. Till kejsaren ska du fara.”

Paulus inför kung Agrippa

13 Men när några dagar hade gått, nådde kung Agrippa och Bernike fram till Caesarea och hälsade på Festus. 14 Och när de flera dagar stannade där, lade Festus upp för kungen saken mot Paulus och sade: ”Det finns en man, kvarlämnad av Felix som fånge. 15 När jag kom till Jerusalem, framförde judarnas överstepräster och äldste anklagelser gällande honom och begärde mot honom en fällande dom. 16 Till dem svarade jag att det inte är sed för romare att prisge någon människa innan den anklagade kan ha anklagarna ansikte mot ansikte och få utrymme till försvar mot åklagelsen.

17 När de då kom samman här gjorde jag ingen uppskjutning, utan nästa dag satte jag mig på domarsätet och befallde att mannen skulle föras fram. 18 När anklagarna stod där var det ingen sak de anförde om honom som jag hade förmodat, en ond, 19 utan det var några tvistefrågor om deras egen religion som de hade mot honom, och om en viss Jesus som hade dött och som Paulus påstod lever.

20 Och villrådig i diskussionen kring detta sade jag om han kunde önska att fara till Jerusalem och där stå inför rätta för detta. 21 Men när Paulus åkallade att han skulle förvaras för Augustus* utredning, befallde jag att han ska förvaras tills jag kommer att skicka upp honom till kejsaren.” 22 Och Agrippa till Festus: ”Jag hade också själv önskat höra människan.” – ”Imorgon”, säger han, ”ska du få höra honom.”

23 Dagen därpå, när Agrippa och Bernike nu kom med stor prakt och gick in i auditoriet med både befälhavare och män med prominens i staden, och när Festus befallde, fördes Paulus fram. 24 Och Festus säger: ”Kung Agrippa, och alla ni män som är här med oss! Ni skådar denne om vilken hela judarnas mängd har vädjat till mig, både i Jerusalem och här, och ropat att han inte bör få leva längre. 25 Men jag har begripit att han inget värt döden begått. Och då denne själv har åkallat Augustus, har jag bestämt mig för att skicka honom.

26 Något säkert om honom att skriva till herren har jag inte. Därför har jag fört fram honom inför er, och särskilt inför dig, kung Agrippa, så att jag när förhöret har varit ska ha något att skriva. 27 För det tycks mig oskäligt att skicka en fånge utan att också ange sakerna mot honom.”

26

Paulus försvarstal inför Agrippa

1 Och Agrippa sade till Paulus: ”Det tillåts dig att tala för dig själv.” Då räckte Paulus ut handen och började försvara sig: 2 ”Gällande allt för vilket jag åklagas av judar, kung Agrippa, anser jag mig salig att det är inför dig jag idag kommer att försvara mig, 3 särskilt som du är bekant med allt hos judarna av både seder och tvistefrågor. Därför bönfaller jag dig att tålmodigt höra mig.

4 Min levnad sedan ungdomen, hur den alltså varit från begynnelsen i mitt folkslag och i Jerusalem, det vet alla judar[na] 5 då de känner mig förut från början, om de vill vittna, att jag enligt den noggrannaste fraktionen i vår gudsdyrkan har levt som farisé. 6 Och nu är det för ett hopp till det löfte som kom till våra fäder från Gud jag står inför rätta, 7 till vilket vårt tolvstammade folk som i ihärdighet dyrkar natt och dag hoppas nå fram. För det hoppet åklagas jag av judar, o kung. 8 Varför bedöms det otroligt hos er om Gud uppväcker döda?

9 Jag tänkte mig alltså att jag mot Jesu nazoréns namn måste begå mycket som var emot, 10 vilket jag också gjorde i Jerusalem. Och många av de heliga spärrade jag också in i fängelser, sedan jag fått auktoriteten från översteprästerna, och när de avrättades förde jag ner en slät sten och röstade för. 11 Och i alla synagogorna bestraffade jag dem många gånger och nödgade dem att häda, och än mer vansinnig mot dem förföljde jag också ända till städerna utanför.

12 I detta, medan jag for till Damaskus med auktoritet och uppdrag från översteprästerna, 13 fick jag mitt på dagen längs vägen se, o kung, att det från himlen utöver solens strålglans sken ett ljus omkring mig och dem som for med mig. 14 Och när vi alla föll ner till jorden, hörde jag en röst säga till mig på det hebreiska språket: Saul, Saul! Varför förföljer du mig? Det är hårt för dig att sparka mot uddar.

15 Och jag sade: Vem är du, Herre? Och Herren svarade: Jag är Jesus. Den du förföljer. 16 Men stå upp och stå på dina fötter. För till detta har jag visat mig för dig, för att förutvälja dig till undertjänare och vittne, både till det [att] du har sett [mig*] och till att jag ska visa mig för dig, 17 och jag tar ut dig från folket och från folkslagen. Till dem sänder jag dig 18 för att öppna deras ögon, för att omvända dem från mörker till ljus och från Satans auktoritet till Gud, så att de får synders förlåtelse och en lott bland dem som har helgats genom tro på mig.

19 Därför, kung Agrippa, blev jag inte ohörsam mot den himmelska visionen. 20 Nej, för dem i Damaskus först och i Jerusalem och hela Judeens trakt och för folkslagen har jag meddelat att de ska ändra sinne och vända om till Gud och utöva gärningar värdiga sinnesändringen.

21 Det var på grund av detta judar tog fast mig [när jag var] i templet och försökte expediera mig. 22 Då jag nu har undfått bistånd från Gud ända till denna dag, står jag och vittnar för både liten och stor och säger inget utom det som både profeterna har talat skulle ske och Mose: 23 att Kristus ska lida, att han som den förste från de dödas uppståndelse kommer att predika ljus för både folket och folkslagen.”

24 Men när han med detta försvarade sig, säger Festus med väldig röst: ”Du är galen, Paulus! De många texterna* snurrar runt dig till galenskap.” 25 Men Paulus: ”Jag är inte galen”, säger han, ”bäste Festus. Nej, ord av sanning och sans uttrycker jag. 26 För kungen vet om detta. Inför honom är jag också frimodig och talar. För att inget av detta har undgått honom är jag övertygad. Det är ju inte i ett hörn detta har begåtts. 27 Tror du, kung Agrippa, på profeterna? Jag vet att du tror.” 28 Men Agrippa till Paulus: ”Inom kort övertygar du mig att göra mig till kristen!” 29 Men Paulus: ”Jag skulle önskebe till Gud, både inom kort och i stort, att inte bara du utan också alla som hör mig idag ska bli sådana som även jag är. Förutom dessa bojor.”

30 Och kungen stod upp, även styresmannen och Bernike och de som satt med dem. 31 Och de drog sig undan och talade med varandra och sade att: ”Inget värt död eller bojor begår den där människan.” 32 Och Agrippa sade till Festus: ”Han kunde ha frigetts, den där människan, om han inte hade åkallat kejsaren.”

27

Paulus resa till Rom

1 Men när det var bestämt att vi skulle avsegla mot Italien, överlämnade de både Paulus och några andra fångar till en centurion vid namn Julius, av Augustus kohort. 2 Och vi gick på ett adramyttinskt skepp som skulle segla till platserna längs Asien och lade ut, och med oss var Aristarchos, en makedonier och thessaloniker. 3 Och den andra dagen styrde vi in till Sidon. Och Julius uppträdde människovänligt mot Paulus och tillät att han gick till vännerna för att undfå omsorg.

4 Och därifrån lade vi ut och seglade bakom Cypern, eftersom vindarna var emot. 5 Och över öppna havet längs Kilikien och Pamfylien seglade vi och kom in till Myra i Lykien.

6 Och där fann centurionen ett alexandrinskt skepp som seglade mot Italien, och han tog oss ombord på det. 7 Och under åtskilliga dagar seglade vi långsamt och kom knappt till Knidos, och då vinden inte tillät oss seglade vi bakom Kreta vid Salmone. 8 Och det var knappt vi följde dess kust och kom till en plats som kallas Goda hamnar, som staden Lasaia var nära.

9 Men då avsevärd tid hade gått och seglingen redan var farlig, eftersom även fastan* redan gått förbi, tillrådde Paulus 10 och sade till dem: ”Män! Jag skådar att det är med skymf och stor förlust, inte bara av lasten och skeppet utan också av våra själar, som seglingen kommer att bli.” 11 Men centurionen lät sig övertygas av styrmannen och skepparen* mer än av det som sades av Paulus. 12 Och då hamnen var olämplig för övervintring satte de flesta en plan att lägga ut därifrån, om de möjligen kunde nå fram till Fenix för att övervintra, en hamn på Kreta som ser mot sydväst och mot nordväst.

Stormen

13 Och när en sunnan blåste lätt tänkte de sig ha gripit sin föresats, och de tog upp ankaret och följde kusten närmare Kreta. 14 Men efter inte mycket tid kastade sig mot dem en tyfonvind som kallas Euraquilo*, 15 och då skeppet rycktes med och inte kunde hålla upp mot vinden, gav vi efter och fördes med. 16 Och vi rusade in bakom en liten ö som kallas Kauda och mäktade knappt få kontroll över ekan. 17 När de tagit upp den, använde de hjälputrustningen och band rep under skeppet. Och då de fruktade så att de inte skulle kastas upp på Syrten, firade de ner redskapet* och fördes så med.

18 Och då vi var mycket stormhärjade började de nästa dag göra dumpning, 19 och den tredje dagen slängde de egenhändigt i skeppets utrustning. 20 Och då varken sol eller stjärnor framträdde på flera dagar och ett inte litet oväder låg på, släpptes slutligen allt hopp bort om att vi skulle bli frälsta.

21 Och när det var stor aptitlöshet, då ställde sig Paulus mitt ibland dem och sade: ”Man borde, o män, ha lytt mig i att inte lägga ut från Kreta, och då ha vunnit denna skymf och förlust. 22 Och nu tillråder jag er att ha gott mod. För inget bortfall av själ ska det bli från er, utan bara av skeppet. 23 För här stod hos mig denna natt från Gud, som jag tillhör och dyrkar, en ängel 24 som sade: Frukta inte, Paulus! Inför kejsaren måste du ställas fram. Och se, Gud har skänkt dig alla som seglar med dig. 25 Ha därför gott mod, män! För jag tror på Gud att det så ska bli, på det sätt han har talat till mig. 26 Men på en ö måste vi kastas upp.”

Skeppsbrottet

27 Och när en fjortonde natt kom, medan vi fördes omkring på Adriatiska havet, började mot mitten av natten sjömännen förmoda att mark närmade sig dem. 28 Och de lodade och fann tjugo famnar, och när de gått vidare lite och åter lodade, fann de femton famnar*. 29 Och då de fruktade så att vi inte skulle kastas upp någonstans mot en skrovlig plats, slängde de från aktern i fyra ankare och önskebad att det skulle bli dag.

30 Men när sjömännen sökte fly från skeppet och firade ner ekan i havet, med förevändning som att de från fören skulle sträcka ut ankare, 31 sade Paulus till centurionen och soldaterna: ”Om inte dessa är kvar på skeppet, kan ni inte bli frälsta.” 32 Då högg soldaterna av repen från ekan och lät den falla bort.

33 Och förrän dag skulle komma uppmanade Paulus allesammans att ta del av föda och sade: ”Det är fjortonde dagen idag ni är i förväntan och fortsätter utan aptit och inte tar emot något. 34 Därför uppmanar jag er att ta del av föda. För detta är till er frälsning, för från ingen av er ska ett hår från huvudet gå förlorat.” 35 Och sedan han sagt detta, tog han också ett bröd och tackade Gud inför alla, och han bröt det och började äta. 36 Och alla blev vid gott mod och tog också själva emot föda.

37 Och vi var med alla själarna i skeppet tvåhundrasjuttiosex*. 38 Och belåtna av föda lättade de skeppet genom att kasta ut vetet i havet. 39 Och när det blev dag kände de inte igen landet, men de beaktade en bukt som hade en strand. På den planerade de att, om det vore möjligt, stöta upp skeppet. 40 Och ankarna släppte de bort och lät vara i havet. Samtidigt släppte de fästbanden från styrårorna och hissade förseglet för blåsten och höll kurs mot stranden. 41 Men de råkade ut för en landtunga* och grundstötte fartyget. Och fören borrade sig in och förblev orubblig, men aktern började upplösas av [vågornas] våld*.

42 Och hos soldaterna kom upp en plan att döda fångarna, så att ingen skulle simma bort och fly iväg. 43 Men centurionen önskade frälsa igenom Paulus och hindrade dem från deras önskan. Och han befallde dem som kunde simma att slänga sig ut först och komma iväg i land, 44 och sedan de övriga, några på plankor och andra på delar av skeppet. Och så hände det sig att alla blev frälsta igenom upp på land.

28

På Melite

1 Och genomfrälsta insåg vi sedan att det var Melite* ön kallas. 2 Och barbarerna framhöll en icke vanlig människovänlighet till oss, för de tände en brasa och tog emot oss alla på grund av det förestående regnet och på grund av kylan.

3 Men när Paulus hade hopsamlat en mängd torra kvistar och lagt på brasan, kom en huggorm ut av värmen och högg tag i hans hand. 4 Och när barbarerna såg vilddjuret hänga från hans hand, sade de till varandra: ”Visst är han en mördare, den där människan. Han blev genomfrälst från havet, men rättvisan lät honom inte leva.” 5 Han skakade då av vilddjuret i elden och led inget ont, 6 men de väntade sig att han skulle svullna upp eller falla tvärt ner död. Men när de länge varit i förväntan och skådat att inget ovettigt hände honom, kastade de om och sade att han var en gud.

7 I trakten runt den platsen fanns marklotter som tillhörde den främste på ön, vid namn Publius. Han mottog oss i tre dagar och hade oss vänligt sinnat som gäster. 8 Men det hände sig att Publius far låg ansatt av febrar och dysenteri. Till honom gick Paulus in och bad och lade händerna på honom och helade honom. 9 När detta skett, började också de övriga på ön som hade sjukdomar komma och bli botade. 10 De hedrade oss också med många hedersbetygelser, och när vi skulle lägga ut lade de på det som var för behoven.

Till Rom

11 Och efter tre månader lade vi ut med ett skepp som hade övervintrat vid ön, ett alexandrinskt märkt med Dioskurerna*. 12 Och vi styrde in till Syrakusa och blev kvar i tre dagar, 13 varifrån vi släppte bort* och nådde fram till Regium. Och efter en dag kom en sydan, och den andra dagen kom vi till Puteoli. 14 Där fann vi syskon och blev inbjudna att bli kvar hos dem sju dagar. Och så var det vi kom till Rom.

Paulus i Rom

15 Och därifrån hade syskonen hört om oss och kom oss till mötes, ända till Forum Appii och Tres Tabernae. När Paulus såg dem, tackade han Gud och fick mod. 16 Och när vi kom in i Rom, tilläts Paulus att hålla till för sig själv med den soldat som vaktade honom.

17 Och det hände sig efter tre dagar att han sammankallade dem som bland judarna var främst, och när de kommit samman sade han till dem: ”Jag, män, bröder, har inget gjort emot folket eller fädernas seder, men jag har som fånge från Jerusalem utlämnats i romarnas händer. 18 När de hade förhört mig önskade de frige, eftersom det inte finns någon sak värd döden hos mig. 19 Men när judarna sade emot, var jag nödgad att åkalla kejsaren, men inte som att jag har något att anklaga mitt folkslag för. 20 Av denna orsak har jag alltså uppmanat till att få se er och tala till er. För det är för Israels hopp jag omfattas av denna kedja.”

21 Och de sade till honom: ”Vi har varken mottagit texter om dig från Judeen eller att någon av bröderna kommit hit och berättat eller talat något ont om dig. 22 Men vi anser det värt att från dig få höra det du tänker. För om denna fraktion är det känt för oss att den överallt blir motsagd.”

23 Och de ordnade för honom en dag och kom till honom i gästrummet, ännu fler. För dem lade han ut och vittnade om Guds rike och började övertyga dem om Jesus från både Mose lag och profeterna, från morgon till afton. 24 Och några blev övertygade av det som sades, men andra trodde inte. 25 Och då de var oeniga med varandra, släppte de iväg sig själva efter att Paulus hade sagt ett enda ord, att: ”Väl har den heliga Anden talat genom profeten Esaias till era fäder 26 *och sagt:

Gå till detta folk och säg:

Ni ska hörande höra och aldrig förstå,

och seende se och aldrig se,

27 för detta folks hjärta har förstockats.

Och med öronen hörde de svårligen

och med sina ögon blundade de,

så att de inte ser med ögonen

och med öronen hör och med hjärtat förstår

och vänder om och jag ska hela dem.

28 Det ska nu vara känt för er att till folkslagen är denna Guds frälsning sänd. De kommer också att lyssna.”*

30 Och han blev kvar två hela år i en egen hyrbostad* och välkomnade alla som kom till honom, 31 medan han förkunnade Guds rike och undervisade om det som rör Herren Jesus Kristus med all frimodighet obehindrat.

* 1:4 1:4 samlades Eller ”åt salt” (gemenskapshandling). Andra handskrifter: ”övernattade”

* 1:10 1:10 vit skrud Andra handskrifter: ”vita skrudar”

* 1:12 1:12 en sabbatsväg Ca 1 km

* 1:17 1:17 Enligt annan tolkning ingår även 1:18-19 i citatet

* 1:18 1:18 framstupa Eller ”uppsvullen”

* 1:20 1:20Ps 69:26, 109:8

* 1:20 1:20 tillsyn Eller ”episkopat”

* 2:2 2:2 blåst Eller ”utandning”

* 2:15 2:15 tredje timmen Ca kl 09

* 2:17 2:17fJoel 2:28f

* 2:25 2:25fPs 16:8f

* 2:25 2:25 förutsåg Eller ”såg före mig”

* 2:31 2:31Ps 16:10

* 2:33 2:33 Till Eller ”Med”

* 2:34 2:34fPs 110:1

* 3:1 3:1 timme, den nionde Ca kl 15

* 3:6 3:6 res dig och Andra handskrifter: [-]

* 3:13 3:13 Abrahams och Isaaks Andra handskrifter: ”Abrahams Gud och Isaaks Gud”

* 3:15 3:15 upphovsman Eller ”furste”

* 3:22 3:22f5 Mos 18:15f

* 3:25 3:251 Mos 12:3

* 4:4 4:4 ungefär Andra handskrifter: [-]

* 4:11 4:11Ps 118:22

* 4:24 4:24Ps 146:6

* 4:25 4:25fPs 2:1f

* 4:27 4:27 Israels folk I grekiskan plural (jfr ”peoples”)

* 5:17 5:17 avundsamhet Eller ”nit”

* 5:28 5:28 Har inte vi med instruktion...? Andra handskrifter: ”Med instruktion har vi”

* 5:31 5:31 till Eller ”med”

* 6:9 6:9 libertiners Frigivna slavar

* 7:3 7:31 Mos 12:1

* 7:6 7:6f1 Mos 15:13f

* 7:18 7:182 Mos 1:8

* 7:18 7:18 över Egypten Andra handskrifter: [-]

* 7:27 7:27f2 Mos 2:14

* 7:32 7:322 Mos 3:6

* 7:33 7:33f2 Mos 3:5, 7

* 7:37 7:375 Mos 18:15

* 7:40 7:402 Mos 32:1

* 7:42 7:42fAmos 5:25f (Septuaginta)

* 7:43 7:43 er gud Refans Andra handskrifter: ”guden Romfas”

* 7:45 7:45 Jesus Grekisk form av Josua

* 7:46 7:46 Jakobs hus Andra handskrifter: ”Jakobs Gud”

* 7:49 7:49fJes 66:1f

* 8:5 8:5 Samarias stad Andra handskrifter: ”en stad i Samarien”

* 8:26 8:26 vid middagstid Eller ”mot söder”

* 8:26 8:26 Enligt annan tolkning slutar citatet efter ”Gaza”

* 8:32 8:32fJes 53:7f (Septuaginta)

* 8:33 8:33 dom Eller ”rättvisa”

* 8:33 8:33 bort Eller ”upp”

* 8:36 8:36 Senare handskrifter fortsätter (8:37): ”Och Filippos sade till honom: Om du tror av hela ditt hjärta är det tillåtet. Och han svarade och sade: Jag tror att Jesus Kristus är Guds Son”

* 8:40 8:40 Azotos Ashdod

* 9:12 9:12 man Andra handskrifter: ”man i en syn”

* 9:25 9:25 genom Eller ”utefter”

* 9:36 9:36 Tabitha... Dorkas Arameiska och grekiska för ”hind”

* 10:3 10:3 dagens nionde timme Ca kl 15 (även i vers 30)

* 10:9 10:9 sjätte timmen Ca kl 12

* 10:20 10:20 dividera Eller ”göra åtskillnad”

* 11:12 11:12 dividera Andra handskrifter: ”göra åtskillnad”

* 12:10 12:10 längs ett stråk Eller ”ett kvarter”

* 12:17 12:17 åt dem Andra handskrifter: [-]

* 12:25 12:25 sedan de i Jerusalem Andra handskrifter: ”från Jerusalem sedan de”

* 13:1 13:1 Niger Latin för ”svart”

* 13:18 13:18 deras sätt Andra handskrifter: ”och skötte dem”

* 13:22 13:22Ps 89:21, 1 Sam 13:14

* 13:27 13:27 förstod Eller ”erkände”

* 13:31 13:31 nu Andra handskrifter: [-]

* 13:33 13:33Ps 2:7

* 13:33 13:33 barnen, för oss Andra handskrifter: ”våra barn”

* 13:34 13:34Jes 55:3

* 13:35 13:35Ps 16:10

* 13:41 13:41Hab 1:5

* 13:45 13:45 avundsamhet Eller ”nit”

* 13:47 13:47Jes 49:6

* 14:15 14:15Ps 146:6

* 14:15 14:15 Vad är detta ni gör? Eller ”Varför gör ni detta?”

* 15:11 15:11 för att bli Eller ”att vi blir”

* 15:16 15:16fAmos 9:11f

* 15:23 15:23 hälsningar Ordagrant ”Gläd er”

* 15:24 15:24 gått ut och Andra handskrifter: [-]

* 15:29 15:29 Var starka Eller ”Ha det bra”

* 15:33 15:33 Senare handskrifter fortsätter (15:34): ”Men det behagade Silas att stanna där.”

* 16:12 16:12 främsta stad i den delen Andra handskrifter: ”en stad i första distriktet”

* 16:15 16:15 troende på Eller ”trogen”

* 17:5 17:5 avundsamma Eller ”nitiska”

* 17:7 17:7 en annan är kung Eller ”det finns en annan kung”

* 17:28 17:28 För i honom... Citat från Cretica av Epimenides

* 17:28 17:28 För hans... Citat från Fainomena av Aratos

* 17:31 17:31 tro Eller ”hans trovärdighet”

* 18:5 18:5 upptagen med Eller ”ansatt av”

* 18:7 18:7 Titus Andra handskrifter: ”Titius” eller [-]

* 18:25 18:25 anden Eller ”Anden”

* 19:14 19:14 några från Andra handskrifter: ”till en viss”

* 19:16 19:16 allihop Eller ”båda”

* 19:21 19:21 i anden Eller ”i Anden”

* 19:31 19:31 asiarkerna Styresmän i provinsen Asien

* 19:35 19:35 den Zeusfallna Gudabild som sades ha kommit ner från himlen

* 19:39 19:39 något ytterligare Andra handskrifter: ”om något annat”

* 20:21 20:21 Kristus Andra handskrifter: [-]

* 20:22 20:22 anden Eller ”Anden”

* 20:28 20:28 tillsyningsmän Eller ”biskopar”

* 20:28 20:28 sitt eget Eller ”sin egnes”

* 20:28 20:28 Guds Andra handskrifter: ”Herrens”

* 20:35 20:35 ta Eller ”få”

* 21:16 21:16 urtida Eller ”urgammal”

* 21:38 21:38 sikarierna Latin för ”knivmännen”

* 22:13 22:13 igen Eller ”upp”

* 22:25 22:25 för remmarna Eller ”med remmarna”

* 23:1 23:1 skött mig Ordagrant ”levt som medborgare”

* 23:5 23:52 Mos 22:28

* 23:23 23:23 spjutbärare Ordagrant ”högertagare”. Annan möjlig översättning: ”bågskyttar”

* 23:23 23:23 tredje timmen av natten Ca kl 21

* 23:26 23:26 hälsningar Ordagrant ”Gläd dig”

* 23:30 23:30 säga det de har mot Andra handskrifter: ”tala mot” eller ”tala till”

* 24:6 24:6 Senare handskrifter fortsätter (24:7): ”Och efter vår lag ville vi döma, men befälhavaren Lysias kom dit och förde bort honom med mycket våld ur våra händer, och befallde hans anklagare att komma inför dig.”

* 25:21 25:21 Augustus ”Ärevördig”, varje kejsares hederstitel, här i grekisk form (Sebastós)

* 26:16 26:16 att... mig Andra handskrifter: [-]

* 26:24 26:24 De många texterna Eller ”Den stora lärdomen”

* 27:9 27:9 fastan Yom Kippur (3 Mos 23:27) i sept-okt

* 27:11 27:11 skepparen Eller ”skeppsägaren”

* 27:14 27:14 Euraquilo Grekisk-latin för ”nordost”

* 27:17 27:17 redskapet Troligen ankaret eller seglet

* 27:28 27:28 tjugo... femton famnar Knappt 40 och 30 m

* 27:37 27:37 tvåhundrasjuttiosex Andra handskrifter: ”ungefär sjuttiosex”

* 27:41 27:41 landtunga Ordagrant ”tvåhavsplats”

* 27:41 27:41 vågornas våld Andra handskrifter: ”våldet”

* 28:1 28:1 Melite Malta

* 28:11 28:11 Dioskurerna Tvillingarna Castor och Pollux

* 28:13 28:13 släppte bort Andra handskrifter: ”kom runt”

* 28:26 28:26fJes 6:9f

* 28:28 28:28 Senare handskrifter fortsätter (28:29): ”Och sedan han sagt detta, gick judarna iväg och hade mycket diskuterande med varandra”

* 28:30 28:30 i en egen hyrbostad Eller ”på egen bekostnad”

Till romarna

1

2

3

4

5

6

7

8

9

10

11

12

13

14

15

16

Till romarna

1

Hälsning

1 Från Paulus, Kristi Jesu fasttjänare, kallad till apostel, avskild för Guds evangelium 2 som han har förutlovat genom sina profeter i heliga Skrifter 3 om sin Son – född av Davids säd efter köttet, 4 bestämd som Guds Son i kraft med helighets Ande efter uppståndelse från de döda: Jesus Kristus vår Herre. 5 Genom honom har vi fått nåd och apostolat för trons hörsamhet bland alla folkslagen för hans namns skull, 6 bland vilka också ni är kallade av Jesus Kristus.

7 Till alla som i Rom är älskade av Gud, kallade, heliga: Nåd åt er och frid från Gud vår Far och Herren Jesus Kristus.

Längtan att besöka Rom

8 Först tackar jag min Gud genom Jesus Kristus för er alla, för att er tro predikas i hela världen. 9 För mitt vittne är Gud, som jag dyrkar i min ande med evangeliet om hans Son, hur jag oavbrutet gör er hågkomst 10 och alltid vid mina böner bönfaller om jag möjligen nu en gång ska få välgång med Guds vilja att komma till er. 11 För jag längtar att få se er, för att dela med mig av någon andlig nådegåva åt er för att stärka er – 12 och det vill säga att uppmuntras tillsammans hos er genom tron hos varandra, både er och min.

13 Men jag vill inte att ni ska vara ovetande, syskon, att jag många gånger har föresatt mig att komma till er – och blivit hindrad ända till nu – för att ha någon frukt även bland er, liksom också bland de övriga folkslagen. 14 Gentemot både greker och barbarer, både visa och oförnuftiga är jag förpliktad. 15 Så är hos mig föresatsen att evangelisera även för er i Rom.

Den rättfärdige av tro ska leva

16 För jag skäms inte för evangeliet, för det är Guds kraft till frälsning för var och en som tror, juden först och även greken. 17 *För Guds rättfärdighet uppenbaras i det, av tro till tro, så som det är skrivet: Men den rättfärdige av tro ska leva.

Guds vrede över orätten

18 För Guds vrede uppenbaras från himlen över all ogudaktighet och orätt hos människor som håller tillbaka sanningen i orätt, 19 eftersom det som är känt om Gud är uppenbart bland dem. Gud har ju visat det för dem. 20 För det osynliga hos honom kan från världens skapelse genom alstren fattas och tydligt ses, hans eviga makt och gudomlighet, så att de är oursäktliga.

21 För fastän de kände Gud, ärade de honom inte som Gud eller tackade, utan blev fåfängliga i sina funderingar och deras oförståndiga hjärta förmörkades. 22 De påstod sig vara visa, men de dårades 23 och bytte den oförgänglige Gudens härlighet mot en likhet i en bild av förgänglig människa och av fåglar och fyrfotadjur och kräldjur. 24 Därför utlämnade Gud dem i deras hjärtans begär åt orenhet, till att vanhedra sina kroppar bland sig*. 25 De förbytte Guds sanning mot lögnen och vördade och dyrkade skapelsen mer än honom som har skapat, som är välsignad till eonerna. Amen.

26 Därför utlämnade Gud dem åt lidelser av oheder. För både deras kvinnor förbytte det naturliga bruket till det som är mot naturen, 27 och likaså även männen: de lämnade det naturliga bruket med kvinnan och upptändes i sin traktan efter varandra, när män med män utförde oanständigheten och i sig själva erhöll den motlön som måste komma för deras villfarelse.

28 Och liksom de inte godkände att omfatta Gud i insikt utlämnade Gud dem åt ett odugligt sinne, att göra det som inte passar sig, 29 uppfyllda av all orätt, elakhet, girighet, ondska. Fulla av avund, mord, osämja, svek, illvilja. Viskare, 30 förtalare, gudshatare, skymfare, högmodiga, skrytsamma, påhittiga i ont, ohörsamma mot föräldrar, 31 oförståndiga, opålitliga, ömhetslösa, obarmhärtiga. 32 De inser Guds rättsregel, att de som begår sådant är värda döden, men de inte bara gör det, utan samtycker också till dem som begår det.

2

Guds rättfärdiga dom över alla

1 Därför är du oursäktlig, o människa, var och en som dömer. För i det att du dömer den andre fördömer du dig själv, för detsamma begår du som dömer. 2 Och vi vet att Guds dom är efter sanning över dem som begår sådant. 3 Men tänker du detta, o människa som dömer dem som begår sådant och gör det själv, att du ska undkomma Guds dom?

4 Eller är det rikedomen i hans snällhet och långmod och tålamod du ringaktar, och förstår inte att Guds snällhet leder dig till sinnesändring? 5 Men med din hårdhet och ditt obotfärdiga hjärta sparar du ihop vrede åt dig själv, på en dag av vrede och uppenbarelse av rättfärdig dom från Gud. 6 *Han ska löna var och en efter hans gärningar: 7 åt dem som med uthållighet i god gärning söker härlighet och heder och oförgänglighet, eoniskt liv. 8 Men åt dem som av självhävdelse också är ohörsamma mot sanningen och låter sig övertygas av orätten, vrede och raseri. 9 Nöd och trångmål över varje människosjäl som frambringar det onda, juden först och även greken. 10 Men härlighet och heder och frid åt var och en som utför det goda, juden först och även greken. 11 För det finns ingen partiskhet hos Gud.

12 För alla som har syndat utan lag ska också gå förlorade utan lag. Och de som har syndat inom lag ska dömas genom lag. 13 För det är inte lagens hörare som är rättfärdiga hos Gud. Nej, lagens görare ska förklaras rättfärdiga.

14 För när folkslag som inte har lag av naturen gör det som hör till lagen, är dessa som inte har lag en lag för sig själva. 15 De uppvisar lagens verk skrivet i deras hjärtan, när deras samvete samvittnar och resonemangen sinsemellan anklagar eller också försvarar, 16 på dagen när Gud dömer det fördolda hos människorna enligt mitt evangelium genom Jesus Kristus.

Guds dom även över juden

17 Men om du benämner dig jude och vilar på lag och är stolt i Gud, 18 och du vet viljan och avgör det som är viktigt, underrättad av lagen, 19 och har övertygat dig själv om att vara en vägledare för blinda, ett ljus för dem i mörker, 20 en uppfostrare för vettlösa, en lärare för småbarn när du har kunskapens och sanningens gestaltning i lagen: 21 Du som nu undervisar en annan, dig själv undervisar du inte?* Du som förkunnar att man inte ska stjäla, stjäl du? 22 Du som säger att man inte ska begå äktenskapsbrott, begår du äktenskapsbrott? Du som finner avgudarna skändliga, plundrar du deras tempel? 23 Du som är stolt över lag, genom överträdelsen av lagen vanhedrar du Gud. 24 *För Guds namn hädas på grund av er bland folkslagen, så som det är skrivet.

25 För omskärelse gör nytta om du utövar lag. Men om du är en lagöverträdare har din omskärelse blivit förhud. 26 Om nu förhuden iakttar lagens rättsregler, ska inte hans förhud räknas till omskärelse? 27 Och den som av naturen har förhud men fullbordar lagen ska döma dig som genom bokstav och omskärelse är en lagöverträdare. 28 För det är inte den som syns i det uppenbara som är jude. Och det som sker i det uppenbara, i kött, är inte omskärelse. 29 Nej, den som är det i det fördolda är jude, och hjärtats omskärelse görs i Ande, inte bokstav. Hans lovord kommer inte från människor utan från Gud.

3

Gud har rätt i sin dom

1 Vad som är mer har då juden? Eller vilken är nyttan med omskärelsen? 2 Stor på varje sätt. Först [då*] att de blivit anförtrodda Guds utsagor.

3 Så vad? Om några inte trodde, inte ska deras otro upphäva Guds trofasthet? 4 *Får inte ske! Men ske att Gud är sann och varje människa en lögnare, så som det är skrivet:

Så att du förklaras rättfärdig i dina ord

och ska segra vid det att du döms*.

5 Men om vår orätt lyfter fram Guds rättfärdighet, vad ska vi säga? Inte är Gud orättfärdig som påför vreden? På en människas vis talar jag. 6 Får inte ske! Annars, hur ska Gud döma världen?

7 Men om Guds sanning genom min lögn överflödar till hans ära, varför blir jag då fortfarande dömd som syndare? 8 Och inte så som vi smädas och så som några säger att vi säger, att: ”Låt oss göra det onda så att det goda kommer.” Deras dom är rättmätig.

Inför Gud är alla syndare

9 Så vad? Har vi fördel? Inte alls. För vi har förut anklagat både judar och greker för att alla vara under synd, 10 *så som det är skrivet att:

Det finns ingen rättfärdig, inte ens en.

11 Det finns ingen som förstår, finns ingen som söker Gud.

12 Alla har avvikit, tillsammans blivit odugliga.

Det finns ingen som gör snällhet, finns inte ens en.

13 *En öppnad gravkammare är deras strupe,

med sina tungor begår de svek.

Kobrors gift är under deras läppar.

14 *Deras mun är av förbannelse och bitterhet full.

15 *Raska är deras fötter till att utgjuta blod.

16 Förödelse och elände är på deras vägar,

17 och fridens väg har de inte känt.

18 *Det finns ingen fruktan för Gud inför deras ögon.

19 Men vi vet att vad lagen säger talar den till dem som är inom lagen, för att varje mun ska spärras och hela världen bli underställd dom inför Gud. 20 Därför: utifrån laggärningar blir inget kött rättfärdigförklarat inför honom. För genom lag kommer insikt om synd.

Förklarad rättfärdig i Kristus

21 Men nu har utan lag en Guds rättfärdighet framträtt, omvittnad av lagen och profeterna, 22 men en Guds rättfärdighet genom tro på* Jesus Kristus för alla som tror. För det finns ingen skillnad, 23 för alla har syndat och saknar Guds härlighet, 24 och de rättfärdigförklaras gratis av hans nåd, genom återlösningen i Kristus Jesus. 25 Honom har Gud satt fram som ett soningsställe genom tro*[n] på hans blod, till bevisning av hans rättfärdighet, på grund av förbigåendet av de föregående försyndelserna 26 under Guds långmod, för bevisningen av hans rättfärdighet i den nuvarande tiden, så att han är rättfärdig och rättfärdigförklarar den som är av tro på Jesus.

27 Var är då stoltserandet? Det blev uteslutet. Genom vilken lag, gärningarnas? Nej, utan genom trons lag. 28 För vi räknar att en människa förklaras rättfärdig genom tro, utan laggärningar. 29 Eller är Gud bara judarnas? Inte också folkslagens? Jo, också folkslagens, 30 om nu Gud är en: den som ska rättfärdigförklara omskärelse av tro och förhud genom tron.

31 Lagen upphäver vi då genom tron? Får inte ske! Nej, lagen upprätthåller vi.

4

Abraham rättfärdig av tro

1 Vad ska vi då säga att Abraham har funnit, vår förfader efter köttet? 2 För om Abraham förklarades rättfärdig utifrån gärningar har han en stolthet. Men inte inför Gud. 3 *För vad säger Skriften? Och Abraham trodde Gud, och det räknades honom till rättfärdighet.

4 Men för den som arbetar räknas inte lönen efter nåd, utan efter skyldighet. 5 Men för den som inte arbetar, utan tror på honom som rättfärdigförklarar den ogudaktige, räknas hans tro till rättfärdighet. 6 Så som även David säger saligprisningen över den människa som Gud tillräknar rättfärdighet utan gärningar:

7 *Saliga de vilkas laglösheter förlåtits och vilkas synder övertäckts.

8 Salig den man som Herren alls inte tillräknar synd.

9 Är då denna saligprisning över omskärelsen, eller även över förhuden? Vi säger ju att för Abraham räknades tron till rättfärdighet. 10 Hur blev den då tillräknad? När han var i omskärelse eller i förhud? Inte i omskärelse, utan i förhud. 11 Och omskärelsens tecken fick han som sigill på trons rättfärdighet redan i förhuden, så att han är far till alla som tror genom förhud så att rättfärdighet[en] tillräknas [även*] dem, 12 och far till omskärelsen: dem som inte bara är av omskärelsen, utan som också är i linje med fotspåren från tron redan i förhud hos vår far Abraham.

Abraham och löftet

13 För det var inte genom lag löftet kom till Abraham eller till hans säd, att han skulle vara arvinge till världen, utan genom trons rättfärdighet. 14 För om de av lag är arvingar har tron blivit tom och löftet upphävts. 15 För lagen frambringar vrede. Men där det inte finns lag, finns heller ingen överträdelse.

16 Därför är det av tro, för att det ska vara efter nåd, så att löftet är fast för all säden: inte bara för den som är av lagen, utan också för den som är av Abrahams tro. Han är allas vår far, 17 *så som det är skrivet att: Som far till många folkslag har jag satt dig, inför den han trodde på: Gud, som levandegör de döda och kallar på det som inte finns som att det finns.

18 *Mot hopp trodde han med hopp, så att han blev far till många folkslag efter det som var sagt: Så ska din säd bli. 19 Och utan att bli svag i tron beaktade han sin egen kropp, [redan*] avdöd då han var någonstans hundraårig, och dödheten i Saras moderliv. 20 Men på Guds löfte tvivlade han inte i otron utan hämtade kraft i tron, och han gav ära till Gud 21 och var fullt förvissad att det han lovat är han mäktig att också göra. 22 Därför räknades det också honom till rättfärdighet.

23 Men det skrevs inte bara för honom, att det räknades honom, 24 utan även för oss. Oss kommer det att tillräknas som tror på honom som har uppväckt Jesus vår Herre från de döda, 25 han som utlämnades för våra felsteg och uppväcktes för vår rättfärdigförklaring.

5

Frid med Gud

1 Rättfärdigförklarade av tro har vi alltså* frid med Gud genom vår Herre Jesus Kristus. 2 Genom honom har vi också fått tillträdet [genom tron*] till denna nåd i vilken vi står, och är stolta i hopp om Guds härlighet. 3 Men inte bara det, utan vi är också stolta i vedermödorna, då vi vet att nöden frambringar uthållighet, 4 och uthålligheten beprövadhet, och beprövadheten hopp. 5 Och hoppet skämmer inte, för Guds kärlek är utgjuten i våra hjärtan genom helig Ande som getts oss.

6 För när vi ännu var svaga, ännu i rätt tid, dog Kristus för ogudaktigas skull. 7 Knappt för en rättfärdig kommer ju någon att dö – jo, för den gode kanhända någon även vågar dö. 8 Men sin kärlek till oss demonstrerar Gud, att när vi ännu var syndare dog Kristus för oss.

9 Så mycket mer ska vi alltså, rättfärdigförklarade nu genom hans blod, bli frälsta genom honom från vreden. 10 För om vi när vi var fiender blev försonade med Gud genom hans Sons död, ska vi så mycket mer som försonade bli frälsta genom hans liv. 11 Men inte bara det, utan vi är också stolta i Gud genom vår Herre Jesus Kristus, genom vilken vi nu fått ta emot försoningen.

Död i Adam och liv i Kristus

12 Därför: såsom genom en enda människa synden kom in i världen, och genom synden döden, så gick också döden över till alla människor eftersom alla syndade. 13 För fram till lagen fanns synd i världen, men synd tillräknas inte när det inte finns lag. 14 Dock regerade döden från Adam fram till Mose, också över dem som inte hade syndat i likhet med felsteget hos Adam, som är en förebild till honom som kommer.

15 Men som felsteget var, så är inte också nådegåvan. För om genom den endes felsteg de många dog, har så mycket mer Guds nåd och fria gåva överflödat i nåd hos den enda människan Jesus Kristus till de många. 16 Och som följden av en enda som syndat, så var inte gåvan. För domen kom av en enda till fördömelse, men nådegåvan av mångas felsteg till en rättfärdighetsdom. 17 För om genom den endes felsteg döden fick regera genom den ende, ska så mycket mer de som tar emot överflödet i nåden och rättfärdighetens fria gåva i liv få regera genom den ende Jesus Kristus.

18 Alltså: såsom det nu gen*om en endas felsteg för alla människor har lett till fördömelse, så har det också genom en endas rättfärdighetsdom för alla människor lett till en livets rättfärdigförklaring. 19 För såsom genom ohörsamheten hos den enda människan de många stod som syndare, så ska också genom hörsamheten hos den ende de många stå som rättfärdiga.

20 Men lagen tog sig in för att förmera felsteget. Men där synden förmerades, överflödade ännu mer nåden, 21 för att såsom synden kom att regera i döden, så ska också nåden regera genom rättfärdighet till eoniskt liv genom Jesus Kristus, vår Herre.

6

Det nya livet

1 Vad ska vi då säga? Ska vi bli kvar vid synden så att nåden förmeras? 2 Får inte ske! Vi som har dött gentemot synden, hur ska vi ännu leva i den?

3 Eller förstår ni inte att alla vi som har döpts in i Kristus Jesus har döpts in i hans död? 4 Vi har alltså begravts med honom genom dopet in i döden, för att såsom Kristus uppväckts från de döda genom Faderns härlighet, så ska också vi vandra i livets nyhet.

5 För om vi har blivit samplanterade i likheten med hans död, ska vi dock vara det även med uppståndelsen, 6 då vi vet detta att vår gamla människa har blivit korsfäst med honom för att syndens kropp ska stoppas, så att vi inte längre fasttjänar synden. 7 För den som har dött är förklarad rättfärdig från synden.

8 Men om vi har dött med Kristus tror vi att vi också ska leva med honom, 9 då vi vet att Kristus uppväckt från de döda aldrig mer dör. Döden är inte längre herre över honom. 10 För det han dog, dog han för synden en gång för alla. Men det han lever, lever han för Gud. 11 Så ska också ni räkna er själva: [vara*] döda för synden men levande för Gud i Kristus Jesus.

12 Synden ska alltså inte få regera i er dödliga kropp, till att hörsamma dess begär. 13 Och ställ inte fram era lemmar som orättsvapen* för synden. Nej, ställ fram er själva för Gud som levande från de döda, och era lemmar som rättfärdighetsvapen för Gud. 14 För synd ska inte vara herre över er, för ni är inte under lag utan under nåd.

Tjänare för rättfärdigheten

15 Så vad? Ska vi synda, eftersom vi inte är under lag utan under nåd? Får inte ske! 16 Vet ni inte att den hos vilken ni ställer fram er själva som fasttjänare till hörsamhet, hos den ni hörsammar är ni fasttjänare: antingen hos synd till död, eller hos hörsamhet till rättfärdighet?

17 Men tack Gud, att ni var syndens fasttjänare men har av hjärtat hörsammat den förebild i läran åt vilken ni överlämnats. 18 Och frigjorda från synden har ni blivit fasttjänare åt rättfärdigheten. 19 Mänskligt talar jag, på grund av svagheten i ert kött. För såsom ni förr ställde fram era lemmar som fasttjänare för orenheten och laglösheten, till laglösheten, så ska ni nu ställa fram era lemmar som fasttjänare för rättfärdigheten, till helgelse.

20 För när ni var fasttjänare hos synden, var ni fria gentemot rättfärdigheten. 21 Så vilken frukt hade ni då? Sådant för vilket ni nu skäms. För slutet efter detta är döden. 22 Men nu, när ni har gjorts fria från synden och blivit fasttjänare för Gud, har ni er frukt till helgelse. Och slutet är eoniskt liv. 23 För syndens sold är död, men Guds nådegåva är eoniskt liv i Kristus Jesus vår Herre.

7

Fri från lagen

1 Eller förstår ni inte, syskon – för till sådana som känner lagen talar jag – att lagen är herre över människan så lång tid han lever? 2 För den gifta kvinnan är bunden till den levande mannen genom lag. Men om mannen dör, är hon upphävd från mannens lag. 3 Alltså nu: medan mannen lever, betitlas hon äktenskapsbryterska om hon blir en annan mans. Men om mannen dör är hon fri från lagen, så att hon inte är en äktenskapsbryterska när hon blir en annan mans.

4 Därför, mina syskon, har även ni dödats gentemot lagen genom Kristi kropp så att ni blivit en annans – hans som är uppväckt från de döda – för att vi ska bära frukt för Gud. 5 För när vi var i köttet, verkade syndernas lidelser genom lagen i våra lemmar för att bära frukt för döden. 6 Men nu är vi upphävda från lagen, när vi har dött gentemot det vi hölls tillbaka med, så att vi fasttjänar i Andes nyhet och inte i bokstavs gammalhet.

Lagen avslöjar synden

7 *Vad ska vi då säga? Är lagen synd? Får inte ske! Men synden hade jag inte känt utom genom lag. Och begäret hade jag ju inte förstått om inte lagen hade sagt: Du ska inte ha begär. 8 Men synden tog tillfället genom budet och frambringade i mig varje begär. För utan lag är synden död. 9 Och jag levde utan lag en gång. Men när budet kom, levde synden upp 10 och jag dog. Och det befanns för mig att budet som var till liv, det var till död. 11 För synden tog tillfället, och genom budet grundlurade den mig, och genom det dödade den mig. 12 Alltså är lagen helig, och budet är heligt och rättfärdigt och gott.

13 Har då det som var gott för mig blivit död? Får inte ske! Nej, det var synden, för att den skulle framträda som synd, när den genom det som var gott för mig frambringade död, för att synden genom budet skulle bli utomordentligt syndig.

Lagen maktlös mot synden

14 För vi vet att lagen är andlig. Men jag är av kött, avyttrad under synden. 15 För det jag utför förstår jag inte. För det jag vill, det utövar jag inte. Men det jag hatar, det gör jag. 16 Och om det är detta jag inte vill som jag gör, instämmer jag med lagen att den är bra.

17 Men nu är det inte längre jag som utför det, utan synden som bor i mig. 18 För jag vet att det inte bor i mig, det vill säga i mitt kött, något gott. För att vilja ligger hos mig, men att utföra det som är bra: nej. 19 För det jag vill som är gott gör jag inte. Men det jag inte vill som är ont, det utövar jag. 20 Men om det är detta jag inte vill som jag gör, är det inte längre jag som utför det, utan synden som bor i mig.

21 Jag finner alltså den lagen för mig som vill göra det som är bra: att hos mig ligger det onda. 22 För jag är med och gläder mig över Guds lag med den inre människan. 23 Men jag ser en annan lag i mina lemmar, som strider mot lagen i mitt förnuft och tillfångatar mig i syndens lag som är i mina lemmar.

24 Jag eländiga människa! Vem ska rädda mig från denna dödens kropp? 25 Men tack Gud, genom Jesus Kristus vår Herre! Alltså fasttjänar jag då själv med förnuftet Guds lag, men med köttet syndens lag.

8

1 Alltså finns nu ingen fördömelse för dem som är i Kristus Jesus. * 2 För livets Andes lag har i* Kristus Jesus gjort dig* fri från syndens och dödens lag. 3 För det som var omöjligt för lagen, i det att den var svag genom köttet, gjorde Gud när han skickade sin egen Son i likhet med kött av synd och som offer för synd. Han fördömde synden i köttet, 4 för att lagens rättsregel skulle uppfyllas i oss som inte vandrar efter kött utan efter Ande.

5 För de som är efter kött tänker på köttets ting, men de som är efter Ande på Andens ting. 6 För köttets tänkesätt är död, men Andens tänkesätt är liv och frid. 7 För köttets tänkesätt är fiendskap mot Gud. För under Guds lag underordnar det sig inte, för det kan det inte heller. 8 Och de som är i köttet kan inte behaga Gud.

Guds barns liv i Anden

9 Men ni är inte i kött utan i Ande, om nu Guds Ande bor i er. Men om någon inte har Kristi Ande är denne inte hans. 10 Men om Kristus bor i er är visserligen kroppen död på grund av synd, men Anden* är liv på grund av rättfärdighet. 11 Och om Anden från honom som uppväckte Jesus från de döda bor i er, ska han som uppväckte Kristus från de döda levandegöra också era dödliga kroppar genom sin inneboende Ande i er.

12 Alltså, syskon, är vi då förpliktade men inte till köttet, för att leva efter köttet. 13 För om ni lever efter köttet kommer ni att dö. Men om ni genom Ande dödar kroppens handlingar ska ni leva.

14 För alla som leds av Guds Ande, dessa är Guds söner. 15 För ni har inte fått slaveriets ande, åter till fruktan. Nej, ni har fått adoptionens Ande, i vilken vi ropar: ”Abba! Far!” 16 Anden själv samvittnar med vår ande att vi är Guds barn. 17 Och om barn, också arvingar – Guds arvingar och Kristi medarvingar – om vi nu är med och lider, för att också förhärligas tillsammans.

Hoppet om härligheten

18 För jag räknar att den nuvarande tidens lidanden inte är värda något mot den härlighet som kommer att uppenbaras för oss. 19 För skapelsens spända förväntan väntar på uppenbarelsen av Guds söner. 20 För under fåfängligheten har skapelsen underordnats, inte frivilligt utan på grund av honom som underordnade, i hopp 21 att även själva skapelsen ska göras fri från slaveriet under förgängelsen till friheten i Guds barns härlighet.

22 För vi vet att hela skapelsen suckar tillsammans och har värkar tillsammans, ända till nu. 23 Och inte bara den, utan även vi själva som har Andens förstling, även vi suckar själva inom oss och väntar på adoptionen, vår kropps återlösning. 24 För i hoppet är vi frälsta. Men ett hopp som är sett är inte ett hopp. För det man ser, vem hoppas på det? 25 Men om vi hoppas på det vi inte ser, väntar vi med uthållighet.

26 Och på samma sätt tar också Anden tag med vår svaghet. För vad vi ska be såsom sig bör vet vi inte, men Anden själv vädjar för oss med outtalade suckar. 27 Och han som utforskar hjärtan vet vad som är Andens tänkesätt, eftersom* den på Guds vis vädjar för de heliga.

28 Men vi vet att för dem som älskar Gud samverkar allt* till gott, för dem som efter hans föresats är kallade. 29 Dem han har förutkänt har han nämligen också förutbestämt, samgestaltade efter bilden av hans Son, så att han är förstfödd bland många syskon. 30 Och dem han har förutbestämt, dessa har han också kallat. Och dem han har kallat, dessa har han också rättfärdigförklarat. Och dem han har rättfärdigförklarat, dessa har han också förhärligat.

Guds kärlek i Kristus Jesus

31 Vad ska vi då säga om detta? Om Gud är för oss, vem är emot oss? 32 Han som ju inte har skonat sin egen Son utan utlämnat honom för oss alla, hur ska han inte också med honom skänka oss allt?

33 Vem ska åklaga mot Guds utvalda? Gud är den som rättfärdigförklarar. 34 Vem är den som fördömer? Kristus [Jesus] är den som har dött, och snarare blivit uppväckt: som också är vid Guds högra hand, som också vädjar för oss. 35 Vem ska skilja oss från Kristi kärlek? Nöd eller trångmål eller förföljelse eller svält eller nakenhet eller fara eller svärd? 36 *Så som det är skrivet, att:

För din skull dödas vi hela dagen.

Vi har räknats som slaktfår.

37 Nej, i allt detta övervinner vi genom honom som har älskat oss. 38 För jag är övertygad om att varken död eller liv, eller änglar eller furstligheter, eller innevarande eller kommande, eller makter 39 eller höjd eller djup eller någon annan skapelse ska kunna skilja oss från Guds kärlek i Kristus Jesus, vår Herre.

9

Det sanna Israel

1 Sanning talar jag i Kristus. Jag ljuger inte, och mitt samvete samvittnar för mig i helig Ande 2 att jag har stor bedrövelse och oavbruten vånda i mitt hjärta. 3 För jag hade önskebett att jag själv skulle vara anatema bort från Kristus istället för mina syskon, mina stamfränder efter köttet. 4 De är israeliter. Deras är adoptionen och härligheten och förbunden och laggivningen och gudstjänsten och löftena. 5 Deras är fäderna, och från dem kom Kristus efter köttet, han som är över allting, Gud välsignad till eonerna. Amen.

6 Men inte så att Guds ord har fallit bort. För alla av Israel, de är inte Israel. 7 *Inte heller att alla barn är Abrahams säd. Nej, genom Isaak ska det uppkallas åt dig säd. 8 Det vill säga: köttets barn, de är inte Guds barn, utan löftets barn räknas till säd. 9 *För av ett löfte var detta ord: Vid denna tid ska jag komma, och Sara ska ha en son.

Guds rätt att välja

10 Men inte bara hon, utan även Rebecka som hade säng av en enda man, Isaak vår far. 11 För när de ännu inte var födda eller hade begått något gott eller uselt – för att Guds föresats efter utvaldhet skulle bestå, 12 *inte av gärningar utan av honom som kallar – sades det till henne att: Den större ska fasttjäna den mindre. 13 *Så som det är skrivet: Jakob älskade jag, men Esau hatade jag.

14 Vad ska vi då säga? Inte finns orätt hos Gud? Får inte ske! 15 *För till Mose säger han: Jag ska förbarma mig över den jag förbarmar mig över, och ha medlidande med den jag har medlidande med. 16 Alltså kommer det då inte av den som vill eller av den som springer, utan av Gud som förbarmar sig. 17 *För Skriften säger till farao att: För just detta har jag rest upp dig, för att i dig uppvisa min makt, och för att mitt namn ska proklameras över hela jorden. 18 Alltså då: den han vill förbarmar han sig över, och den han vill förhärdar han.

19 Du säger mig nu: Varför klandrar han [då*] fortfarande? För vem har stått emot hans önskan? 20 *O människa, snarare: vem är du som svarar tillbaka till Gud? Inte ska det formade säga till den som har format: Varför gjorde du mig så? 21 Eller har inte krukmakaren auktoritet över leran, att av samma deg göra det ena kärlet till heder och det andra till oheder?

22 Men tänk om Gud, som vill uppvisa vreden och kungöra sin makt, med stort tålamod har burit vredens kärl, förfärdigade till fördärv – 23 också för att kungöra rikedomen i hans härlighet över barmhärtighetens kärl, som han i förväg har berett till härlighet? 24 Som dessa har han också kallat oss, inte bara från judar utan också från folkslag, 25 *som han också i Hosea säger:

Jag ska kalla det som inte var mitt folk ”mitt folk”,

och den oälskade ”älskad”.

26 *Och det ska ske på platsen där det sades till dem:

Ni är inte mitt folk,

där ska de kallas söner till levande Gud.

27 *Och Esaias ropar över Israel:

Om än antalet av Israels söner är som havets sand,

ska bara efterlämningen bli frälst.

28 För en fullbordande och korthuggande räkenskap

ska Herren göra på jorden.

29 *Och så som Esaias förut har sagt:

Om inte Herren Sebaot hade kvarlämnat åt oss säd –

som Sodom hade vi blivit,

och som Gomorra hade vi blivit lika.

Israels egenrättfärdighet

30 Vad ska vi då säga? Att folkslag som inte jagar efter rättfärdighet har gripit rättfärdighet, men en rättfärdighet av tro. 31 Men Israel, som jagar efter en lag av rättfärdighet, har inte till lag nått fram. 32 Varför? Eftersom det inte var av tro, utan som av gärningar. De stötte emot stötestenen, 33 *så som det är skrivet:

Se, jag lägger i Sion en stötesten och en skandalklippa.

Och den som tror på den ska inte behöva skämmas.

10

1 Syskon, mitt hjärtas goda vilja och vädjan till Gud för dem är till frälsning. 2 För jag vittnar om dem att ett nit för Gud har de, men inte med insikt. 3 För de förstår inte Guds rättfärdighet och söker upprätthålla sin egen [rättfärdighet*], men Guds rättfärdighet har de inte underordnat sig.

4 För lagens mål är Kristus, till rättfärdighet för var och en som tror. 5 *För Mose skriver om rättfärdigheten av lagen att: Den människa som gör dem ska leva genom dem. 6 *Men rättfärdigheten av tron säger så: Säg inte i ditt hjärta: Vem ska stiga upp till himlen?, det vill säga för att föra ner Kristus, 7 eller: Vem ska stiga ner i avgrunden?, det vill säga för att föra upp Kristus från de döda.

8 Utan vad säger den? Nära dig är ordet, i din mun och i ditt hjärta, det vill säga trons ord som vi förkunnar. 9 För om du bekänner med din mun Jesus som Herre, och tror i ditt hjärta att Gud har uppväckt honom från de döda, ska du bli frälst. 10 För med hjärta tros det till rättfärdighet, och med mun bekänns det till frälsning. 11 *För Skriften säger: Ingen som tror på honom ska behöva skämmas. 12 För det är ingen skillnad mellan jude och grek, för densamme är allas Herre, rik för alla som åkallar honom. 13 *För var och en som åkallar Herrens namn ska bli frälst.

14 Hur ska de då åkalla den de inte har kommit till tro på? Och hur ska de tro på den de inte har hört? Och hur ska de höra utan en som förkunnar? 15 *Och hur ska de förkunna om de inte blir utsända? Så som det* är skrivet: Hur sköna är fötterna hos dem som evangeliserar om [det som är] gott!

16 *Men alla hörsammade inte evangeliet. För Esaias säger: Herre, vem trodde det som hördes från oss? 17 Alltså kommer tron av det som hörs, och det som hörs genom Kristi ord.

18 *Men jag säger: De har väl inte hört? Jodå:

Till hela jorden utgick deras ton,

och till den bebodda världens ändar deras ord.

19 *Men jag säger: Israel har väl då inte förstått? Först säger Mose:

Jag ska väcka svartsjuka hos er med ett icke-folkslag,

med ett oförståndigt folkslag ska jag reta upp er.

20 *Och Esaias är djärv och säger:

Jag blev funnen [hos*] dem som inte söker mig,

uppenbar blev jag för dem som inte frågar efter mig.

21 Men om Israel säger han:

Hela dagen har jag sträckt ut mina händer

till ett ohörsamt och motsägande folk.

11

En utvald rest ur Israel

1 Jag säger nu: Inte har Gud stött ifrån sig sitt folk? Får inte ske! För även jag är israelit av Abrahams säd, Benjamins stam. 2 Gud har inte stött ifrån sig sitt folk som han har förutkänt.

Eller vet ni inte vad Skriften säger hos Elia, hur han vädjar till Gud mot Israel: 3 *Herre, dina profeter har de dödat, dina altaren har de raserat. Och jag är kvarlämnad ensam, och de söker min själ. 4 Men vad säger honom uppenbarelsesvaret? Jag har kvarlämnat åt mig sjutusen män som inte böjt knä för Baal. 5 Så har det då också i den nuvarande tiden blivit en rest efter utvaldhet av nåd. 6 Men om genom nåd, inte längre av gärningar. Annars blir nåden inte längre nåd.*

7 Så vad? Det Israel söker, det har de inte uppnått. Men utvaldheten har uppnått det. Men de övriga har blivit förhårdnade, 8 *så som det är skrivet:

Gud har gett dem en ande av bedövning,

ögon för att inte se och öron för att inte höra,

fram till dagen idag.

9 *Och David säger:

Må deras bord bli till en snara,

och till fångstnät och till skandal och till återgäld för dem.

10 Må deras ögon förmörkas för att inte se,

och deras rygg ska du ständigt böja ihop.

Frälsning för folkslagen

11 Jag säger nu: Inte har de snavat för att falla? Får inte ske! Men genom deras felsteg kom frälsningen till folkslagen, för att väcka svartsjuka hos dem. 12 Och om deras felsteg är rikedom för världen, och deras nederlag rikedom för folkslagen, hur mycket mer deras fullhet?

13 Och till er i folkslagen säger jag: Så vitt jag nu är folkslagens apostel ärar jag min tjänst, 14 om jag möjligen kan väcka svartsjuka hos mitt kött och frälsa några av dem. 15 För om deras förkastelse är världens försoning, vad är deras upptagning om inte liv från de döda?

Varning för högmod

16 Men om förstlingen är helig, så även degen. Och om roten är helig, så även grenarna. 17 Men om några av grenarna bröts bort, och du som är en vildoliv blev inympad bland dem och samdelaktig i roten med fyllighet* hos det äkta olivträdet, 18 ska du inte stoltsera mot grenarna. Men om du stoltserar: det är inte du som bär roten, utan roten dig.

19 Du säger nu: ”Grenar bröts bort för att jag skulle ympas in.” 20 Bra: genom otron bröts de bort. Och du står genom tron. Tänk inte högmodigt, utan frukta. 21 För om Gud inte skonade de naturliga grenarna, ska han [kanske*] heller inte skona dig.

22 Se nu Guds snällhet och stränghet: över dem som föll stränghet, men över dig Guds snällhet – om du blir kvar vid snällheten. Annars blir också du borthuggen. 23 Men även dessa, om de inte blir kvar vid otron, kommer att ympas in. För mäktig är Gud att åter ympa in dem. 24 För om du blev borthuggen från den naturliga vildoliven och mot naturen inympad i ett äkta olivträd, hur mycket mer ska dessa naturliga ympas in i sitt eget olivträd?

Utvaldhetens mysterium

25 För jag vill inte att ni ska vara ovetande, syskon, om detta mysterium så att ni inte är kloka för er själva: att förhårdnad till viss del har kommit till Israel fram tills fullheten av folkslagen har kommit in. 26 *Och så ska hela Israel bli frälst, så som det är skrivet:

Från Sion ska Räddaren komma.

Han ska vända bort ogudaktighet från Jakob.

27 Och detta är för dem förbundet från mig,

när jag tar bort deras synder.

28 Efter evangeliet är de fiender på grund av er, men efter utvaldheten älskade på grund av fäderna. 29 För utan ånger är Guds nådegåvor och kallelse. 30 För såsom ni en gång var ohörsamma mot Gud, men nu har fått barmhärtighet genom dessas ohörsamhet, 31 så har också dessa nu varit ohörsamma mot barmhärtigheten till er*, för att också själva [nu] få* barmhärtighet. 32 För Gud har inneslutit alla i ohörsamhet, för att förbarma sig över alla.

Lovsång till den Outgrundlige

33 O djup av rikedom och vishet och kunskap hos Gud! Hur outforskbara hans domar och outgrundliga hans vägar!

34 *För vem har förstått Herrens sinne?

Eller vem blev hans samråd?

35 *Eller vem har först gett honom och det ska återgäldas honom?

36 För av honom och genom honom och till honom är allting. Hans är äran till eonerna. Amen.

12

Sinnets förnyelse

1 Alltså uppmanar jag er, syskon, genom Guds medlidande att ställa fram era kroppar som ett offer: levande, heligt, välbehagligt för Gud – er förnuftsmässiga gudstjänst. 2 Och konformera er inte efter denna eon, utan låt er förvandlas genom sinnets förnyelse så att ni avgör vad som är Guds vilja, det som är gott och välbehagligt och fullkomligt.

3 För jag säger, genom den nåd som har getts mig, till var och en som är bland er att inte tänka högre än vad man bör tänka, utan tänka så att ni tänker sansat, åt var och en såsom Gud har tilldelat ett mått av tro. 4 För liksom vi i en kropp har många lemmar, och alla lemmarna inte har samma handlande, 5 så är vi många en kropp i Kristus men var för sig varandras lemmar.

6 Och vi har olika nådegåvor efter nåden som har getts oss: antingen profetia i analogi med tron, 7 eller betjäning med betjäningen, eller den som undervisar med läran, 8 eller den som uppmanar med uppmaningen. Den som delar med sig med generositet*, den som är föreståndare med iver, den som förbarmar sig med frejdighet.

9 Kärleken ska vara oförställd. Ni ska avsky det onda, ansluta er till det goda: 10 i syskonkärleken ömt tillgivna varandra, i hedern förekommande* varandra. 11 I ivern inte motiga, i anden* sjudande, i Herren fasttjänande, * 12 i hoppet glada, i nöden uthålliga, i bönen ståndaktiga, 13 i de heligas behov delaktiga, jagande efter gästvänligheten.

14 Välsigna dem som förföljer* [er]. Välsigna och förbanna inte. 15 Ni ska glädja er med glada, gråta med gråtande 16 och tänka detsamma gentemot varandra: inte tänka det högmodiga, utan anpassa er till de låga*. Var inte kloka för er själva. 17 Löna ingen ont mot ont. Ha omtanke om det som är bra inför alla människor. 18 Om möjligt utifrån er, var fridsamma med alla människor.

19 *Skipa inte rätt för er själva, mina älskade, utan ge utrymme för vreden. För det är skrivet: Min är rättskipningen, jag ska återgälda, säger Herren. 20 *Men om din fiende hungrar, utspisa honom. Om han törstar, ge honom att dricka. För när du gör det, staplar du eldkol på hans huvud. 21 Bli inte besegrad av det onda, utan besegra det onda med det goda.

13

Att underordna sig överheten

1 Varje själ ska underordna sig högre stående auktoriteter. För det finns ingen auktoritet utom under Gud*, och de som finns är under Gud inordnade. 2 Därför har den som går emot auktoriteten ställt sig emot Guds förordning. Och de som har ställt sig emot ska få sig en dom.

3 För ledarna är ingen fruktan för den goda gärningen, utan för den onda. Och vill du inte behöva frukta auktoriteten? Gör det goda, och du ska ha lovord från den. 4 För en Guds tjänare är den för dig, till det goda. Men om du gör det onda, frukta! För det är inte i onödan den bär svärdet. För en Guds tjänare är den, en rättskipare till vrede mot den som utövar det onda. 5 Därför är det nödtvång att underordna sig, inte bara för vredens skull utan också för samvetets.

6 Därför erlägger ni ju också uppbörder. För de är Guds tjänstgörande, ständigt där för just detta. 7 Infria skyldigheterna gentemot alla. Åt den som ska ha uppbörden: uppbörden. Åt den som ska ha tullen: tullen. Åt den som ska ha fruktan: fruktan. Åt den som ska ha hedern: hedern.

Kärleken är lagens fullhet

8 Var inte skyldiga någon något, utom det att älska varandra. För den som älskar den andre har uppfyllt lagen. 9 *För detta att Du ska inte begå äktenskapsbrott, Du ska inte mörda, Du ska inte stjäla, Du ska inte ha begär och om något annat bud, i detta ord sammanfattas det, [i att*]: Du ska älska din nästa som dig själv. 10 Kärleken utför inte mot sin nästa något ont. Alltså är lagens fullhet kärleken.

11 Och detta då ni vet tiden, att det redan är stund för er att vakna ur sömn. För nu är oss frälsningen närmare än när vi kom till tro. 12 Natten har gått fram och dagen är nu nära. Låt oss då lägga bort mörkrets gärningar och iklä oss ljusets vapen. 13 Som på dagen ska vi vandra anständigt, inte med orgier och rus, inte med sängar och hämningslösheter, inte med osämja och rivalitet. 14 Nej, iklä er Herren Jesus Kristus och gör inte omtanke om köttet till begär.

14

Omsorg om svaga syskon

1 Men den som är svag i tron ska ni ta emot, dock inte till urskillning av funderingar. 2 Den ene tror så att han kan att äta allt. Den andre är svag och äter grönsaker. 3 Den som äter ska inte förakta den som inte äter. Och den som inte äter ska inte döma den som äter, för Gud har tagit emot honom. 4 Vem är du som dömer en annans hustjänare? För sin egen Herre står han eller faller. Men han kommer att stå, för mäktig är Herren att upprätthålla honom.

5 [För*] den ene dömer dag högre än dag. Den andre dömer varje dag lika. Var och en ska i sitt eget sinne vara fullt förvissad. 6 Den som tänker på dagen tänker för Herren. Och den som äter, äter för Herren, för han tackar Gud. Och den som inte äter, äter inte för Herren och tackar Gud. 7 För ingen av oss lever för sig själv, och ingen dör för sig själv. 8 För om vi lever, lever vi för Herren. Och om vi dör, dör vi för Herren. Både om vi lever och om vi dör tillhör vi alltså Herren. 9 För till detta har Kristus dött och levt igen, för att vara herre över både döda och levande.

10 Men du, varför dömer du din broder? Eller också du, varför föraktar du din broder? För alla ska vi ställas fram för Guds domarsäte. 11 *För det är skrivet:

Så sant jag lever, säger Herren,

att för mig ska böjas varje knä

och varje tunga erkänna Gud.

12 Alltså ska [då*] var och en av oss för sig själv ge räkenskap [till* Gud].

13 Låt oss då inte längre döma varandra. Nej, bestäm er snarare för detta att inte lägga anstöt för brodern, eller skandal. 14 Jag vet och är övertygad i Herren Jesus att inget är oheligt i sig självt. Utom för den som räknar något vara oheligt: för denne är det oheligt. 15 För om din broder blir bedrövad av din mat, vandrar du inte längre efter kärlek. Med din mat ska du inte förgöra denne för vilken Kristus har dött.

16 Låt då inte ert goda bli smädat. 17 För Guds rike är inte ätande och drickande, utan rättfärdighet och frid och glädje i helig Ande. 18 För den som i detta fasttjänar Kristus är välbehaglig för Gud och godkänd för människorna. 19 Låt oss alltså då jaga efter det som hör till friden och det som hör till uppbyggelsen gentemot varandra. 20 För mat ska ni inte riva ner Guds verk.

Allt är visserligen rent, men det blir ont för den människa som äter med anstöt. 21 Det är bra att inte äta kött eller dricka vin eller annat på vilket din broder stöter sig*. 22 Ha du tron [som] du har för dig själv inför Gud. Salig den som inte dömer sig själv för det han godkänner. 23 Men den som tvivlar är om han äter fördömd, eftersom det inte görs av tro. Och allt som inte görs av tro är synd.

15

Uppmaning till enhet

1 Men vi mäktiga är skyldiga att bära de maktlösas svagheter och inte behaga oss själva. 2 Var och en av oss ska behaga sin nästa för det goda, till uppbyggelse. 3 *För även Kristus behagade inte sig själv. Nej, så som det är skrivet: Kritiken från dem som kritiserade dig föll över mig.

4 För vad som förut har skrivits har skrivits för vår lära, för att vi genom uthålligheten och genom uppmuntran från Skrifterna ska ha hoppet. 5 Och må uthållighetens och uppmuntrans Gud ge er att tänka detsamma med varandra, på Kristi Jesu vis, 6 så att ni förenade med en mun ärar vår Herre Jesu Kristi Gud och Far.

7 Därför ska ni ta emot varandra, så som också Kristus har tagit emot er till Guds ära. 8 För jag menar att Kristus har blivit en omskärelsens tjänare för Guds sannings skull, för att stadfästa löftena till fäderna, 9 *och att folkslagen för barmhärtighets skull ska ära Gud, så som det är skrivet:

Därför ska jag erkänna dig bland folkslag,

och ditt namn ska jag lovsjunga.

10 *Och åter säger han:

Fröjda er, folkslag, med hans folk.

11 *Och åter:

Lovprisa, alla folkslag, Herren!

Och lovorda honom ska alla folken.

12 *Och åter säger Esaias:

Det ska ske*, Jessais rotskott

och den som står upp för att leda folkslag.

På honom ska folkslag hoppas.

13 Och hoppets Gud må uppfylla er med all glädje och frid i det att ni tror, så att ni överflödar i hoppet i helig Andes kraft.

Apostelns uppdrag

14 Men jag är övertygad, mina syskon, även jag själv om er, att även ni själva är fulla av godhet, uppfyllda av all kunskap[en*], mäktiga att också förmana varandra. 15 Men jag har skrivit till viss del lite djärvare till er, som att jag åter påminner er på grund av nåden som getts mig av Gud, 16 så att jag är en Kristi Jesu tjänstgörande* för folkslagen som tempeltjänar med Guds evangelium för att folkslagens frambärande ska bli välmottagligt, helgat i helig Ande.

17 Jag har alltså stolthet[en*] i Kristus Jesus i det som är inför Gud. 18 För jag skulle inte våga tala om något som Kristus inte har utfört genom mig för folkslagens hörsamhet – i ord och gärning, 19 i teckens och unders kraft, i [Guds] Andes kraft – så att jag från Jerusalem och runt omkring ända till Illyricum har uppfyllt Kristi evangelium, * 20 medan jag så sätter en ära i att evangelisera där inte Kristus redan är nämnd, för att inte bygga på en annans grund. 21 *Nej, så som det är skrivet:

De som inte blivit delgivna om honom ska se,

och de som inte har hört ska förstå.

Apostelns resplaner

22 Därför har jag också blivit förhindrad många gånger från att komma till er. 23 Men nu har jag inte längre en plats i dessa regioner, och jag har en längtan att komma till er sedan många år 24 när jag far till Spanien – för jag hoppas att genomresande få skåda er och av er bli hjälpt iväg dit, sedan jag först av er till viss del fått bli mättad.

25 Men nu far jag till Jerusalem och betjänar de heliga. 26 För Makedonien och Achaia har behagat att göra ett uttryck för delaktighet till de fattiga bland de heliga i Jerusalem. 27 För de har behagat, och de är skyldiga dem det. För om folkslagen har blivit delaktiga i deras andliga ting, är de skyldiga att också i det köttsliga göra tjänst för dem. 28 När jag så har fullbordat detta och satt sigillet för dem på denna frukt, ska jag fara iväg över er till Spanien. 29 Och jag vet att när jag kommer till er är det med fullhet av Kristi välsignelse* jag ska komma.

30 Men jag uppmanar er [syskon*], genom vår Herre Jesus Kristus och genom Andens kärlek, att kämpa tillsammans med mig i bönerna för mig till Gud, 31 så att jag blir räddad från de ohörsamma i Judeen och min betjäning till Jerusalem blir välmottaglig för de heliga, 32 så att jag med glädje får komma till er genom Guds vilja och vila mig med er. 33 Och fridens Gud vare med er alla. Amen.

16

Personliga hälsningar

1 Och jag lyfter fram för er vår syster Febe, som [också*] är tjänare* för församlingen i Kenchreai, 2 så att ni välkomnar henne i Herren värdigt de heliga och bistår henne i vad för ting hon från er kan behöva. För hon har också varit en beskydderska för många, även för mig själv.

3 Hälsa Prisca och Aquila, mina medarbetare i Kristus Jesus 4 som för min själ har lagt ner sin egen hals. Dem är det inte bara jag som tackar, utan också alla folkslagens församlingar. 5 Och hälsa församlingen i deras hus.

Hälsa min älskade Epainetos, som är Asiens förstling till Kristus. 6 Hälsa Maria, som har slitit mycket för er. 7 Hälsa Andronikos och Junia, mina stamfränder och mina medfångar som är ryktbara bland apostlarna och som också före mig har varit i Kristus. 8 Hälsa Ampliatos, min älskade i Herren. 9 Hälsa Urbanus, vår medarbetare i Kristus, och min älskade Stachys. 10 Hälsa Apelles, den beprövade i Kristus. Hälsa dem som är av Aristoboulos familj. 11 Hälsa Herodion, min stamfrände. Hälsa dem av Narkissos familj som är i Herren. 12 Hälsa Tryfaina och Tryfosa som sliter i Herren. Hälsa den älskade Persis som har slitit mycket i Herren. 13 Hälsa Rufus, den utvalde i Herren, och hans mor som också är min. 14 Hälsa Asynkritos, Flegon, Hermes, Patrobas, Hermas och syskonen med dem. 15 Hälsa Filologos och Julia, Nereus och hans syster, och Olympas och alla heliga hos dem. 16 Hälsa varandra med en helig kyss. Hälsar er gör alla Kristi församlingar.

17 Men jag uppmanar er, syskon, att observera dem som gör splittringarna och skandalerna emot den undervisning som ni har lärt er. Och avvik från dem. 18 För sådana fasttjänar inte vår Herre Kristus utan sin egen buk, och de grundlurar med det ljuva talet och välsignelsen de oskyldigas hjärtan. 19 För er hörsamhet har nått fram till alla. Över er gläder jag mig alltså, men jag vill att ni ska vara visa gentemot det goda och oförvanskade gentemot det onda. 20 Och fridens Gud ska knäcka Satan under era fötter med hast. Vår Herre Jesu Kristi nåd vare med er.

21 Hälsar er gör Timotheos, min medarbetare, och Lucius och Jason och Sosipater, mina stamfränder. 22 Hälsar er gör jag, Tertius som har skrivit ner brevet i Herren. 23 Hälsar er gör Gaius, min och hela församlingens värd. Hälsar er gör Erastos, stadens kassör, och brodern Quartus.*

Lovprisning

25 [Och till honom som kan stärka er efter mitt evangelium och förkunnelsen om Jesus Kristus, efter uppenbarelse av ett mysterium som i eoniska tider varit förtiget,* 26 men nu har framträtt och kungjorts genom profetiska Skrifter efter den eoniske Gudens order till trons hörsamhet för alla folkslagen: 27 till den ende vise Guden genom Jesus Kristus, till honom hör äran till eonerna. Amen.]

* 1:17 1:17Hab 2:4

* 1:24 1:24 bland sig Andra handskrifter: ”med varann”

* 2:6 2:6Ps 62:13

* 2:21 2:21 inte? Enligt annan tolkning är 2:21-22 påståenden

* 2:24 2:24Jes 52:5 (Septuaginta)

* 3:2 3:2 då Andra handskrifter: [-]

* 3:4 3:4Ps 51:6

* 3:4 3:4 döms Eller ”dömer”

* 3:10 3:10fPs 14:1f

* 3:13 3:13Ps 5:10, 140:4

* 3:14 3:14Ps 10:7

* 3:15 3:15fJes 59:7f

* 3:18 3:18Ps 36:2

* 3:22 3:22 tro på Jesus Kristus Eller ”Jesu Kristi trofasthet” (även i 3:26)

* 3:25 3:25 tro Andra handskrifter: ”tron”

* 4:3 4:31 Mos 15:6 (även i 4:22, 23)

* 4:7 4:7fPs 32:1f

* 4:11 4:11 även Andra handskrifter: [-]

* 4:17 4:171 Mos 17:5

* 4:18 4:181 Mos 15:5

* 4:19 4:19 redan Andra handskrifter: [-]

* 5:1 5:1 har vi alltså Andra handskrifter: ”må vi alltså ha”

* 5:2 5:2 genom tron Andra handskrifter: [-]

* 5:18 5:18 en endas... en endas Eller ”ett enda... en enda”

* 6:11 6:11 vara Andra handskrifter: [-]

* 6:13 6:13 -vapen Eller ”-redskap” (2 ggr)

* 7:7 7:72 Mos 20:17

* 8:1 8:1 Jesus Andra handskrifter: ”Jesus, som inte vandrar efter kött utan efter Ande”

* 8:2 8:2 livets Andes lag har i Kristus Jesus Eller ”Andens lag för livet i Kristus Jesus har”

* 8:2 8:2 dig Andra handskrifter: ”mig”

* 8:10 8:10 Anden Eller ”anden”

* 8:27 8:27 eftersom Eller ”att”

* 8:28 8:28 samverkar allt Andra handskrifter: ”låter Gud allt samverka”

* 8:36 8:36Ps 44:23

* 9:7 9:71 Mos 21:12

* 9:9 9:91 Mos 18:10

* 9:12 9:121 Mos 25:23

* 9:13 9:13Mal 1:2f

* 9:15 9:152 Mos 33:19

* 9:17 9:172 Mos 9:16

* 9:19 9:19 då Andra handskrifter: [-]

* 9:20 9:20Jes 29:16

* 9:25 9:25Hos 2:23

* 9:26 9:26Hos 1:10

* 9:27 9:27fJes 10:22f

* 9:29 9:29Jes 1:9

* 9:33 9:33Jes 28:16

* 10:3 10:3 egen rättfärdighet Andra handskrifter: ”egen”

* 10:5 10:53 Mos 18:5

* 10:6 10:6f5 Mos 30:12f

* 10:11 10:11Jes 28:16

* 10:13 10:13Joel 2:32

* 10:15 10:15Jes 52:7

* 10:15 10:15 det som är Andra handskrifter: [-]

* 10:16 10:16Jes 53:1

* 10:18 10:18Ps 19:5

* 10:19 10:195 Mos 32:21

* 10:20 10:20fJes 65:1f

* 10:20 10:20 hos Andra handskrifter: ”för”

* 11:3 11:3f1 Kung 19:10, 18

* 11:6 11:6 Andra handskrifter fortsätter: ”Men om av gärningar, är det inte längre nåd. Annars är gärningen inte längre gärning”

* 11:8 11:8Jes 29:10

* 11:9 11:9fPs 69:23f

* 11:17 11:17 roten med fyllighet Andra handskrifter: ”roten och fylligheten” eller ”fylligheten”

* 11:21 11:21 kanske Andra handskrifter: [-]

* 11:26 11:26fJes 59:20f

* 11:31 11:31 barmhärtigheten till er Eller ”er barmhärtighet”

* 11:31 11:31 nu få Andra handskrifter: ”få”

* 11:34 11:34Jes 40:13

* 11:35 11:35Job 41:2

* 12:8 12:8 generositet Eller ”uppriktighet”

* 12:10 12:10 förekommande Eller ”ledande före”

* 12:11 12:11 anden Eller ”Anden”

* 12:11 12:11 i Herren Eller ”Herren”

* 12:14 12:14 er Andra handskrifter: [-]

* 12:16 12:16 de låga Eller ”det låga”

* 12:19 12:195 Mos 32:35

* 12:20 12:20Ords 25:21f

* 13:1 13:1 under Gud Eller ”av Gud” (2 ggr)

* 13:9 13:92 Mos 20:13f, 3 Mos 19:18

* 13:9 13:9 det, i att Andra handskrifter: ”det”

* 14:5 14:5 För Andra handskrifter: [-]

* 14:11 14:11Jes 45:23

* 14:12 14:12 då Andra handskrifter: [-]

* 14:12 14:12 till Gud Andra handskrifter: [-]

* 14:21 14:21 stöter sig Andra handskrifter: ”stöter sig eller blir skandaliserad eller svag”

* 15:3 15:3Ps 69:10

* 15:9 15:9Ps 18:50

* 15:10 15:105 Mos 32:43

* 15:11 15:11Ps 117:1

* 15:12 15:12Jes 11:10 (Septuaginta)

* 15:12 15:12 Det ska ske Eller ”Han ska vara”

* 15:14 15:14 kunskapen Andra handskrifter: ”kunskap”

* 15:16 15:16 tjänstgörande Eller ”liturg”

* 15:17 15:17 stoltheten Andra handskrifter: ”en stolthet”

* 15:19 15:19 Guds Andra handskrifter: ”helig” eller [-]

* 15:21 15:21Jes 52:15

* 15:29 15:29 välsignelse Andra handskrifter: ”evangeliums välsignelse”

* 15:30 15:30 syskon Andra handskrifter: [-]

* 16:1 16:1 också Andra handskrifter: [-]

* 16:1 16:1 tjänare Eller ”diakon”

* 16:23 16:23 Senare handskrifter fortsätter (16:24): ”Vår Herre Jesu Kristi nåd vare med er alla. Amen”

* 16:25 16:25-27 Andra handskrifter saknar stycket eller infogar det efter 14:23 eller 15:33

Till korinthierna: Första brevet

1

2

3

4

5

6

7

8

9

10

11

12

13

14

15

16

Till korinthierna: Första brevet

1

Hälsning

1 Från Paulus, kallad till Kristi Jesu apostel genom Guds vilja, och brodern Sosthenes. 2 Till Guds församling som är i Korinth, helgade i Kristus Jesus, kallade att vara heliga, med alla dem som åkallar vår Herre Jesu Kristi namn på varje plats, deras och vår: 3 Nåd åt er och frid från Gud vår Far och Herren Jesus Kristus.

Tacksägelse för korinthierna

4 Jag tackar alltid min Gud för er, för Guds nåd som har getts er i Kristus Jesus: 5 att ni med allt har berikats i honom, med allt av ord och all kunskap, 6 liksom Kristi vittnesbörd har blivit befäst bland er 7 så att ni inte saknar någon nådegåva medan ni väntar på uppenbarelsen av vår Herre Jesus Kristus, 8 som också ska befästa er fram till slutet som oförvitliga på vår Herre Jesu Kristi dag. 9 Trofast är Gud, genom vilken ni har kallats till gemenskap med hans Son Jesus Kristus, vår Herre.

Schismer i församlingen

10 Men jag uppmanar er, syskon, genom vår Herre Jesu Kristi namn att ni alla ska säga detsamma och det inte ska finnas schismer bland er, utan att ni är förfärdigade i samma sinne och i samma mening. 11 För det har tydliggjorts för mig om er, mina syskon, av dem från Chloe att det finns osämjor bland er. 12 Och jag menar detta att var och en av er säger: ”Jag hör till Paulus”, och: ”Jag till Apollos”, och: ”Jag till Kefas”, och: ”Jag till Kristus”. 13 Har Kristus blivit delad? Inte blev Paulus korsfäst för er? Eller var det in i Paulus namn ni blev döpta?

14 Jag tackar [Gud] för att jag inte har döpt någon av er utom Crispus och Gaius, * 15 så att ingen säger att det var in i mitt namn ni blev döpta. 16 Men jag döpte också Stefanas hus. I övrigt vet jag inte om det är någon annan jag har döpt. 17 För Kristus har inte sänt mig att döpa, utan evangelisera – inte med vishet i ord, så att inte Kristi kors blir tomt.

Kristus är Guds vishet

18 För ordet om korset är för dem som går förlorade en dårskap, men för oss som blir frälsta är det Guds kraft. 19 *För det är skrivet:

Jag ska förgöra de visas vishet,

och de förståndigas förstånd ska jag annullera.

20 Var är den vise? Var är den skriftlärde? Var är denna eons debattör? Har inte Gud dårat världens vishet?

21 För då nu världen i Guds vishet inte lärde känna Gud genom visheten, behagade Gud att genom förkunnelsens dårskap frälsa dem som tror. 22 Då nu både judar begär tecken och greker söker vishet, 23 förkunnar vi dock Kristus korsfäst – för judar en skandal och för folkslag en dårskap, 24 men för de kallade, både judar och greker, Kristus som Guds kraft och Guds vishet. 25 För Guds dårskap är visare än människorna, och Guds svaghet starkare än människorna.

26 För se på er kallelse, syskon: att inte många var visa efter köttet, inte många mäktiga, inte många förnäma. 27 Nej, det som är dåraktigt i världen utvalde Gud för att skämma de visa. Och det som är svagt i världen utvalde Gud för att skämma det starka. 28 Och det som är simpelt i världen och det som är föraktat utvalde Gud, det som inte finns, för att upphäva det som finns, 29 så att inget kött ska vara stolt inför Gud. 30 Men av honom är ni i Kristus Jesus, som har blivit vishet för oss från Gud, och rättfärdighet och helgelse och återlösning, 31 *för att så som det är skrivet: Den som är stolt ska vara stolt i Herren.

2

Guds vishets mysterium

1 Och när jag kom till er, syskon, kom jag inte med överhet i ord eller vishet när jag predikade för er Guds mysterium*. 2 För jag bestämde mig för att inte veta något bland er utom Jesus Kristus och honom korsfäst. 3 Och det var med svaghet och med fruktan och med mycket darran jag kom till er. 4 Och mitt ord* och min förkunnelse kom inte med övertygande [ord] av vishet, utan med bevisning av Ande och kraft, 5 för att er tro inte ska vara på människors vishet utan på Guds kraft.

6 Men vishet talar vi bland de fullvuxna, dock en vishet som inte är av denna eon eller av denna eons furstar som upphävs. 7 Nej, vi talar Guds vishet i ett mysterium, den förborgade som Gud har förutbestämt före eonerna till vår härlighet, 8 som ingen av denna eons furstar har känt. För om de hade känt, hade de inte korsfäst härlighetens Herre.

9 Men så som det är skrivet:

Vad öga inte sett och öra inte hört

och på människohjärta inte kommit upp,

vad Gud har berett åt dem som älskar honom. *

10 Och för oss har Gud uppenbarat det genom Anden. För Anden utforskar allt, även djupen hos Gud. 11 För vem av människor vet vad som hör till människan, utom människans ande i honom? Så även det som hör till Gud: ingen har lärt känna det utom Guds Ande.

12 Men vi har inte fått världens ande utan Anden från Gud, för att vi ska veta vad som av Gud är oss skänkt. 13 Detta talar vi också, inte med ord lärda av mänsklig vishet utan med ord lärda av Ande, när vi för andliga uttyder* andliga ting. 14 Men en själisk människa välkomnar inte det som hör till Guds Ande. För det är dårskap för honom, och han kan inte förstå det eftersom det bedöms andligt. 15 Men den andlige bedömer allt. Själv bedöms han dock av ingen. 16 *För vem har lärt känna Herrens sinne och ska lägga ihop det för honom? Men vi har Kristi sinne.

3

Guds medarbetare

1 Och jag, syskon, kunde inte tala till er som till andliga utan som till människor av kött, som till småbarn i Kristus. 2 Mjölk gav jag er att dricka, inte mat. För ännu kunde ni inte ta in. Men inte heller ens nu kan ni det, 3 för ni är fortfarande köttsliga. För där det bland er finns rivalitet och osämja, är ni inte köttsliga och vandrar på människans vis? 4 För när en säger: ”Jag hör till Paulus”, och en annan: ”Jag till Apollos”, är ni inte bara människor?

5 Vad är då Apollos? Och vad är Paulus? Tjänare genom vilka ni kom till tro. Och åt var och en såsom Herren har gett: 6 jag planterade, Apollos vattnade. Men Gud fick det att växa. 7 Alltså är varken den som planterar eller den som vattnar något, utan den som får det att växa: Gud. 8 Men den som planterar och den som vattnar är ett. Och var och en ska få sin egen lön efter sin egen möda. 9 För vi är Guds medarbetare. Ni är Guds odling, Guds byggnad.

10 Efter den Guds nåd som getts mig har jag som en vis byggmästare lagt en grund, och en annan bygger på. Men var och en ska se upp hur han bygger på. 11 För en annan grund kan ingen lägga än den som ligger, som är Jesus Kristus. 12 Men om någon bygger på den grunden med guld, silver, ädla stenar – trä, gräs, halm, 13 ska vars och ens verk bli uppenbart. För den dagen ska tydliggöra det, för den uppenbaras i eld. Och vars och ens verk, hurdant det är, [det] ska elden avgöra. 14 Om någons verk består som han har påbyggt, ska han få lön. 15 Om någons verk bränns upp, ska han gå miste. Men själv ska han bli frälst, dock så som genom eld. 16 Vet ni inte att ni är Guds tempelbyggnad och Guds Ande bor i er? 17 Om någon fördärvar Guds tempelbyggnad ska Gud fördärva denne. För Guds tempelbyggnad är helig. Dessa är ni.

18 Ingen ska grundlura sig själv. Om någon tycker sig vara vis bland er i denna eon, ska han bli en dåre för att bli vis. 19 *För denna världs vishet är dårskap inför Gud. För det är skrivet: Han greppar de visa i deras slughet, 20 *och åter: Herren känner de visas funderingar, att de är fåfängliga.

21 Därför ska ingen stoltsera över människor. För allt är ert, 22 om så Paulus eller Apollos eller Kefas, eller värld eller liv och död, eller innevarande eller kommande. Allt tillhör er, 23 och ni Kristus, och Kristus Gud.

4

Aposteln som förebild

1 Så ska en människa räkna oss: som Kristi undertjänare och förvaltare av Guds mysterier. 2 Här söks för övrigt bland förvaltarna att någon befinns trogen. 3 Men för mig är det till det minsta att jag blir bedömd av er, eller av en mänsklig dag. Nej, inte ens mig själv bedömer jag. 4 För inget vet jag med mig. Men med detta är jag inte rättfärdigförklarad, utan den som bedömer mig är Herren. 5 Därför ska ni inte i förtid döma något förrän Herren kommer. Han ska också lysa upp det som är dolt i mörkret och låta hjärtans planer framträda. Och då ska lovordet komma till var och en från Gud.

6 Men detta, syskon, har jag omformat på mig själv och Apollos för er skull, för att ni genom oss ska lära er detta med ”inte utöver det som är skrivet” så att ni inte blir uppblåsta, en över den ene mot den andre. 7 För vem skiljer ut dig? Och vad har du som du inte har fått? Men om du också har fått det, varför stoltserar du som om du inte hade fått? 8 Redan är ni belåtna, redan är ni rika. Utan oss har ni börjat regera. Och o att ni faktiskt hade regerat, så att också vi med er fick regera!

9 För jag tänker mig att Gud har utpekat oss apostlar som de sista, som dödsdömda. Att vi har blivit ett skådespel för världen, både för änglar och för människor. 10 Vi är dårar för Kristus, men ni är kloka i Kristus. Vi är svaga men ni är starka. Ni är härliga men vi är ohedrade. 11 Ända till den nuvarande stunden både hungrar vi och törstar, och vi är oklädda och påpucklade och hemlösa 12 och sliter och arbetar med våra egna händer. Hånade välsignar vi. Förföljda står vi ut. 13 Vanryktade uppmuntrar vi. Som världens avskräde har vi blivit, allas avskrap fram till nu.

14 Inte för att genera er skriver jag detta, utan som för att förmana mina älskade barn. 15 För även om ni skulle ha myriader uppfostrare i Kristus, dock inte många fäder. För i Kristus Jesus har jag genom evangeliet avlat er. 16 Jag uppmanar er därför: bli imitatörer av mig. 17 Därför har jag skickat er Timotheos som är mitt älskade och trogna barn i Herren, som ska påminna er om mina vägar i Kristus [Jesus], så som jag överallt i varje församling lär ut.

18 Men som att jag inte kommer till er har några blivit uppblåsta. 19 Men jag ska komma fort till er, om Herren vill, och lära känna inte ordet hos de uppblåsta utan kraften. 20 För det är inte i ord Guds rike består, utan i kraft. 21 Vad vill ni? Är det med spö jag ska komma till er, eller med kärlek och ande av mildhet?

5

Otukt i församlingen

1 Faktiskt* hörs det bland er om otukt, och sådan otukt som inte ens finns bland folkslagen: att någon har faderns hustru. 2 Och ni är uppblåsta och har inte snarare sörjt, så att den tas bort ur er mitt som har begått denna gärning.

3 För jag som är iväg till kroppen men där i anden har redan, som att jag var där, dömt den som så har utfört detta, 4 i [vår*] Herre Jesu Kristi namn, med er och min ande samlade med vår Herre Jesu makt: 5 att överlämna en sådan åt Satan till köttets undergång, för att anden ska bli frälst på Herrens dag.

6 Den är inte bra, er stolthet. Vet ni inte att en liten surdeg syrar hela degen? 7 Rensa ut den gamla surdegen så att ni är en ny deg, liksom ni är osyrade. För även vårt påskalamm har blivit slaktoffrat: Kristus. 8 Låt oss därför fira högtid, inte med gammal surdeg eller med surdeg av ondska och elakhet, utan med osyrat bröd av ärlighet och sanning.

9 Jag skrev till er i brevet att inte beblanda er med otuktiga – 10 inte alls denna världs otuktiga eller giriga och roffare eller avgudadyrkare. Annars borde ni då ha gått ut ur världen. 11 Men nu har jag skrivit till er att inte beblanda er om någon som benämner sig broder är otuktig eller girig eller avgudadyrkare eller hånare eller drinkare eller roffare, och med en sådan inte ens äta. 12 För vad rör det mig att döma dem som är utanför? Är det inte dem därinne ni dömer? 13 *Men dem som är utanför ska Gud döma. Lyft ut den onde från er själva.

6

Rättssaker mellan kristna

1 Vågar någon av er som har ett ärende mot den andre gå till rätta inför de orättfärdiga, och inte inför de heliga? 2 Eller vet ni inte att de heliga ska döma världen? Och om det är genom er världen döms, är ni ovärdiga de ringaste rättssaker? 3 Vet ni inte att änglar ska vi döma? Då inte vardagslivets ting?

4 När det nu är vardagslivets rättssaker ni har: dem som föraktas hos församlingen, dessa sätter ni till domare. 5 Till genans för er säger jag det. Så det finns inte bland er någon vis som ska kunna göra åtskillnad mellan sin broder? 6 Nej, broder går till rätta med broder, och detta inför otroende.

7 Redan är det [nu*] faktiskt ett nederlag för er att ni har domar med varann. Varför inte hellre lida orätt? Varför inte hellre bli berövad? 8 Nej, ni gör orätt och berövar, och detta mot syskon!

9 Eller vet ni inte att orättfärdiga inte ska få ärva Guds rike? Förvilla er inte. Varken otuktiga eller avgudadyrkare eller äktenskapsbrytare eller mjuka eller manliggare 10 eller tjuvar eller giriga, inga drinkare, inga hånare, inga roffare ska få ärva Guds rike. 11 Och detta var några av er. Men ni har badat av er, men ni har helgats, men ni har förklarats rättfärdiga i Herren Jesu Kristi namn och i vår Guds Ande.

Andens tempel

12 Allt är för mig tillåtet – men inte allt gagnar. Allt är för mig tillåtet – men jag ska inte hamna under auktoritet av något*. 13 Matämnena för buken och buken för matämnena – men Gud ska upphäva både denna och dessa. Men kroppen är inte för otukt utan för Herren, och Herren för kroppen. 14 Och Gud har både uppväckt Herren och ska uppväcka oss genom sin makt.

15 Vet ni inte att era kroppar är Kristi lemmar? Ska jag då ta Kristi lemmar och göra till en skökas lemmar? Får inte ske! 16 *[Eller*] vet ni inte att den som ansluter sig till skökan är en enda kropp? För de två, säger han, ska bli till ett kött. 17 Men den som ansluter sig till Herren är en enda ande.

18 Fly otukten! Varje försyndelse som en människa gör är utom kroppen, men den som begår otukt syndar mot den egna kroppen. 19 Eller vet ni inte att er kropp är en tempelbyggnad för den heliga Anden i er, som ni har från Gud? Och ni är inte era egna, 20 för ni har blivit köpta för ett värde. Ära nu Gud med er kropp.

7

Äktenskapligt samliv

1 Men om det ni skrev: Det är bra för en man att inte röra en kvinna. 2 Men på grund av otuktigheterna ska var och en ha sin egen hustru, och varje kvinna ska ha den egna mannen. 3 Till hustrun ska mannen infria skyldigheten, och likaså även hustrun till mannen. 4 Hustrun har inte auktoritet över sin egen kropp, utan det har mannen. Och likaså har även mannen inte auktoritet över sin egen kropp, utan det har hustrun.

5 Beröva inte varandra. Utom möjligen utifrån samstämmighet för en tid, för att vara lediga för bönen och sedan åter vara tillsammans, så att inte Satan frestar er på grund av er obehärskning. 6 Men detta säger jag som en eftergift, inte som en order. 7 Jag vill dock att alla människor ska vara såsom också jag. Men var och en har en egen nådegåva från Gud: den ene så, den andre så.

8 Men jag säger till de ogifta och till änkorna: det är bra för dem om de förblir såsom också jag. 9 Men om de inte behärskar sig ska de gifta sig. För det är bättre att gifta sig än att glöda.

Om skilsmässa

10 Men de gifta instruerar jag, inte jag utan Herren: en kvinna ska inte skilja sig från sin man – 11 men om hon också skiljer sig, ska hon förbli ogift eller försonas med mannen – och en man ska inte lämna sin hustru.

12 Men till de övriga säger jag, inte Herren: om en broder har en hustru som är otroende, och hon samtycker till att bo med honom, ska han inte lämna henne. 13 Och en kvinna, om hon har en man som är otroende och denne samtycker till att bo med henne, ska hon inte lämna mannen. 14 För den otroende mannen har helgats i hustrun, och den otroende hustrun har helgats i brodern. Annars är då era barn orena, men nu är de heliga.

15 Men om den otroende skiljer* sig, må han skilja sig. Brodern eller systern är inte förslavad i sådana fall. Och i frid har Gud kallat er. 16 För vad vet du, hustru, om du kommer att frälsa mannen? Eller vad vet du, man, om du kommer att frälsa hustrun?

Bli kvar i kallelsen

17 Utan åt var och en såsom Herren har tilldelat, var och en såsom Gud har kallat, så ska han vandra. Och så förordnar jag i alla församlingarna. 18 Blev någon kallad som omskuren? Han ska inte dra över förhuden. Har någon blivit kallad med förhud? Han ska inte omskära sig. 19 Omskärelsen är ingenting och förhuden är ingenting, men det är hållande av Guds bud.

20 Var och en ska i kallelsen i vilken han blev kallad, i denna ska han bli kvar. 21 Blev du kallad som fasttjänare? Det ska inte bry dig. Men om du även* kan bli fri, använd hellre möjligheten. 22 För den som i Herren har blivit kallad som fasttjänare är Herrens frigivne. Likaså, den frie som har blivit kallad är Kristi fasttjänare. 23 För ett värde har ni blivit köpta. Bli inte fasttjänare under människor. 24 Var och en ska i det han blev kallad, syskon, i detta ska han förbli inför Gud.

Gift eller ogift

25 Men om jungfrurna har jag ingen order från Herren. Men min mening ger jag, som en som fått barmhärtighet av Herren att vara betrodd. 26 Jag antar nu att det är bra, på grund av det innevarande nödtvånget, att det är bra för en människa att vara så. 27 Är du bunden vid hustru? Sök inte lösning. Är du löst från hustru? Sök inte hustru. 28 Men även om du gifter dig har du inte syndat. Och om jungfrun gifter sig har hon inte syndat. Men nöd i köttet kommer sådana att ha, och jag skonar er gärna.

29 Men detta säger jag, syskon: Tiden är sammandragen. Framöver att även de som har hustrur ska vara som att de inte har, 30 och de som gråter som att de inte gråter, och de som gläder sig som att de inte gläder sig, och de som köper som att de inte behåller, 31 och de som använder världen som att de inte begagnar*. För den yttre formen av denna värld drar förbi, 32 och jag vill att ni ska vara obekymrade.

Den ogifte bekymrar sig om Herrens ting, hur han ska behaga Herren. 33 Men den som har gift sig bekymrar sig om världens ting, hur han ska behaga hustrun, 34 och han är delad. Och den ogifta kvinnan och jungfrun bekymrar sig om Herrens ting, att vara helig till både kroppen och anden. Men hon som har gift sig bekymrar sig om världens ting, hur hon ska behaga mannen. 35 Och detta säger jag för ert eget gagn. Inte för att lägga på er en rännsnara, utan för det som är anständigt och välassisterande för Herren utan distraktion.

36 Men om någon antar sig agera oanständigt mot sin jungfru, om hon* är över sin topp* och så bör ske, ska han göra det han vill. Han syndar inte. De må gifta sig. 37 Men den som står i sitt hjärta grundfast och inte har nödtvång, utan har frihet kring sin egen vilja och har bestämt detta i sitt eget hjärta, att bevara sin egen jungfru, kommer att göra något bra. 38 Alltså: både att den som gifter bort* sin egen jungfru gör något bra, och att den som inte gifter bort kommer att göra något bättre.

39 En hustru är bunden så lång tid hennes man lever. Men om mannen insomnar är hon fri att gifta sig med vem hon vill, bara i Herren. 40 Men saligare är hon om hon så förblir, enligt min mening. Och jag tänker mig att även jag har Guds Ande.

8

Avgudaoffrad mat

1 Men om det avgudaoffrade vet vi att vi alla har kunskap. Kunskapen blåser upp, men kärleken bygger upp. 2 Om någon tänker sig ha förstått något, har han ännu inte förstått så som han bör förstå. 3 Men om någon älskar Gud har denne blivit känd av honom.

4 Om ätandet av det avgudaoffrade vet vi alltså att ingen avgud finns i världen, och att ingen Gud finns utom en. 5 För även om det finns så kallade gudar, om så i himmel eller på jord – såsom det finns många gudar och många herrar – 6 finns det dock för oss en enda Gud, Fadern från vilken allting är och vi för honom, och en enda Herre, Jesus Kristus genom vilken allting är och vi genom honom.

7 Men inte i alla finns den kunskapen. Och några äter av sedvänjan med avguden fram till nu maten som avgudaoffrad, och deras samvete som är svagt blir besudlat. 8 Men mat kommer inte att ställa fram oss inför Gud. Och om vi inte äter kommer vi inte till korta, och om vi äter har vi inget som är mer.

9 Men se till så att inte denna er rättighet blir till anstöt för de svaga. 10 För om någon ser dig som har kunskap ligga till bords i ett avgudatempel, blir inte samvetet hos honom som är svag uppbyggt till att äta det avgudaoffrade? 11 Den svage går då förlorad genom din kunskap, brodern för vilken Kristus har dött. 12 När ni så syndar mot syskonen och slår deras svaga samvete är det mot Kristus ni syndar. 13 Därför: om mat skandaliserar min broder ska jag aldrig äta kött till eonen, för att inte skandalisera min broder.

9

Apostelns rättigheter

1 Är jag inte fri? Är jag inte apostel? Har jag inte sett Jesus vår Herre? Är inte ni mitt verk i Herren? 2 Om jag för andra inte är apostel, är jag det dock för er. För sigillet på mitt apostolat är ni i Herren.

3 Mitt försvar inför dem som bedömer mig är detta: 4 Har inte vi rättighet att äta och dricka? 5 Har inte vi rättighet att dra omkring med en syster som hustru, såsom även de övriga apostlarna och Herrens bröder och Kefas? 6 Eller är det bara jag och Barnabas som inte har rättighet att inte arbeta? 7 Vem är någonsin soldat på egen sold? Vem planterar en vingård och äter inte dess frukt? Eller vem vallar en hjord och äter inte av hjordens mjölk?

8 Inte är det på en människas vis jag talar detta? Eller säger inte även lagen detta? 9 *För i Mose lag är det skrivet: Du ska inte binda för munnen på en oxe som tröskar. Inte är det oxarna Gud bryr sig om? 10 Eller visst är det för oss han säger det? Det är ju för oss det blev skrivet att den som plöjer bör plöja i hopp, och den som tröskar i hopp om att få del. 11 Om vi för er har sått det andliga, är det för stort om vi från er ska skörda det köttsliga? 12 Om andra har del i rättigheten till ert, inte vi desto mer? Men vi har inte använt denna rättighet. Nej, allt tål vi, för att inte sätta hinder för Kristi evangelium.

13 Vet ni inte att de som arbetar med det* sakrala äter [det som kommer] från templet? De som assisterar vid altaret är med och har del i altaret. 14 Så har också Herren förordnat för dem som predikar evangeliet att leva av evangeliet. 15 Men jag har inte använt något av detta. Och jag har inte skrivit detta för att så ska ske hos mig. För det är bra för mig att hellre dö än att – min stolthet ska ingen göra tom.

16 För om jag evangeliserar, är det för mig ingen stolthet. För ett nödtvång åligger mig, för det är ve mig om jag inte evangeliserar! 17 För om jag frivilligt sysslar med detta har jag lön. Men om ofrivilligt, är det ett förvaltarskap jag blivit anförtrodd. 18 Vad är då min lön? Att jag när jag evangeliserar får lägga fram evangeliet kostnadsfritt, så att jag inte begagnar min rättighet i evangeliet.

Allt för evangeliet

19 För jag är fri från alla, men har gjort mig själv till fasttjänare för alla för att vinna desto fler. 20 Och jag har för judarna blivit som en jude för att vinna judar. För dem under lag som en under lag, men är själv inte under lag, för att vinna dem under lag. 21 För de laglösa som en laglös, men är inte laglös hos Gud utan inomlaglig hos Kristus, för att vinna de laglösa. 22 Jag har för de svaga blivit svag för att vinna de svaga. För alla har jag blivit allt, för att alls frälsa några. 23 Och allt gör jag för evangeliet, för att bli samdelaktig i det.

24 Vet ni inte att de som springer på arenan alla springer, men en får priset? Spring så att ni griper det. 25 Men var och en som kämpar behärskar sig i allt: dessa nu för att få en förgänglig krans, men vi en oförgänglig. 26 Jag springer därför som så att målet inte är otydligt. Jag boxas som så att jag inte pryglar luften. 27 Nej, jag slår min kropp blå under ögat och gör den till fasttjänare, så att jag inte ska ha predikat för andra och själv bli oduglig.

10

Varnande exempel

1 För jag vill inte att ni ska vara ovetande, syskon, att våra fäder var alla under molnet och gick alla genom havet, 2 och alla döptes de in i Mose i molnet och havet. 3 Och alla åt de samma andliga mat, 4 och alla drack de samma andliga dryck. För de drack ur en andlig klippa som följde efter, och klippan var Kristus.

5 Men i de flesta av dem fann inte Gud behag, för de ströddes ut i ödemarken. 6 Och detta har blivit varnande förebilder för oss, för att vi inte ska vara begärare efter ont, så som också dessa hade begär. 7 *Inte heller ska ni bli avgudadyrkare så som några av dem, såsom det är skrivet: Folket satte sig för att äta och dricka, och stod upp för att leka. 8 Inte heller ska vi begå otukt så som några av dem begick otukt, och på en enda dag föll tjugotretusen. 9 Inte heller ska vi pröva ut Kristus, så som några av dem prövade och av ormarna förgjordes. * 10 Inte heller ska ni muttra, så som några av dem muttrade och förgjordes av utrotaren. 11 Och detta har förebildligt inträffat för dessa, och det skrevs ner till förmaning för oss till vilka eonernas slut har nått fram.

12 Därför ska den som tycker sig stå se till att han inte faller. 13 Ingen prövning har tagit er utom vad som är mänskligt. Och trofast är Gud som inte ska låta er prövas utöver vad ni kan. Nej, han ska med prövningen också göra utgången så att ni ska kunna uthärda.

Herrens bord och avgudaoffer

14 Därför, mina älskade: fly från avgudadyrkan. 15 Som till kloka talar jag. Bedöm ni det jag säger. 16 Välsignelsens bägare som vi välsignar, är inte den delaktighet i Kristi blod? Brödet som vi bryter, är inte det delaktighet i Kristi kropp? 17 Eftersom det är ett enda bröd, är vi många en enda kropp. För alla får vi del av det enda brödet. 18 Se på Israel efter köttet. Är inte de som äter offren delaktiga i altaret?

19 Vad säger jag då? Att avgudaoffrat är något, eller att en avgud är något? 20 Nej, men att det de slaktoffrar, slaktoffrar de åt demoner och inte åt Gud. Och jag vill inte att ni ska bli delaktiga i demonerna. 21 Ni kan inte dricka Herrens bägare och demoners bägare. Ni kan inte ha del i Herrens bord och i demoners bord. 22 Eller väcker vi svartsjuka hos Herren? Inte är vi starkare än han?

Samvetets frihet

23 Allt är tillåtet – men inte allt gagnar. Allt är tillåtet – men inte allt bygger upp. 24 Ingen ska söka sitt eget, utan den andres. 25 Allt som säljs på köttmarknaden ska ni äta utan att undersöka något för samvetets skull, 26 *för Herrens är jorden och dess fullhet.

27 Om någon inbjuder er av de otroende och ni vill gå, ät allt som sätts fram åt er utan att undersöka något för samvetets skull. 28 Men om någon säger till er: ”Detta är tempeloffrat”, ät inte för dennes skull som informerade, och för samvetet. 29 Och med samvetet menar jag inte det egna, utan den andres. Varför döms då min frihet av ett annat samvete? 30 Om jag får del med tack, varför blir jag smädad för det jag tackar för?

31 Om ni alltså äter eller dricker eller vad ni gör, gör allt till Guds ära. 32 Var oanstötliga för både judar och greker och för Guds församling, 33 så som också jag i allt behagar alla och inte söker mitt eget gagn utan de mångas, för att de ska bli frälsta.

11

1 Bli imitatörer av mig, liksom jag av Kristus.

Att täcka huvudet

2 Men jag lovordar er för att ni i allt kommer ihåg mig, och så som jag överlämnat åt er behåller traditionerna. 3 Och jag vill att ni ska veta att varje mans huvud är Kristus, och en hustru*s huvud är mannen, och Kristi huvud är Gud. 4 Varje man som ber eller profeterar och har något på huvudet skämmer sitt huvud.

5 Men varje hustru som ber eller profeterar obetäckt på huvudet skämmer sitt huvud. För det är ett och detsamma som den rakade äktenskapsbryterskan. 6 För om en hustru inte täcker sig, må hon också klippa sig kort. Men om det nu är skamligt för en hustru att klippa sig kort eller raka av sig håret ska hon täcka sig.

7 För en man bör inte täcka huvudet, då han är Guds avbild och ära. Men kvinnan är mannens ära. 8 För mannen är inte av kvinnan, utan kvinnan av mannen. 9 För inte heller skapades mannen för kvinnan, utan kvinnan för mannen. 10 Därför bör hustrun ha auktoritet på huvudet, för änglarnas skull.

11 Men varken kvinnan är utan mannen eller mannen utan kvinnan i Herren. 12 För såsom kvinnan kom av mannen, så kommer också mannen genom kvinnan. Och allt är av Gud.

13 Döm bland er själva: är det anständigt att en hustru obetäckt ber till Gud? 14 Lär inte själva naturen er att om en man har långt hår är det en oheder för honom, 15 men om en kvinna har långt hår är det en ära för henne*? För det långa håret har getts [henne] för ett täckelse. 16 Men om någon tänker sig vara trätgirig, har vi ingen sådan sedvänja. Inte heller Guds församlingar.

Herrens måltid

17 Men när jag instruerar om detta lovordar jag inte. För ni kommer samman inte till det bättre, utan till det sämre. 18 För först: när ni kommer samman i församling, hör jag att det finns schismer bland er. Och till viss del tror jag så. 19 För det måste också finnas fraktioner bland er, för att [också] de godkända ska bli uppenbara bland er.

20 När ni alltså kommer samman tillsammans är det inte att äta Herrens måltid. 21 För var och en tar i förväg sin egen måltid under ätandet, och den ene hungrar och den andre är berusad. 22 Har ni då inga hem för att äta och dricka? Eller ringaktar ni Guds församling och skämmer dem som inget har? Vad ska jag säga till er? Ska jag lovorda er? I detta lovordar jag inte.

23 För jag har tagit emot från Herren det jag också har överlämnat till er: att Herren Jesus, i den natt i vilken han blev utlämnad, tog ett bröd 24 och tackade och bröt och sade: ”Detta är min kropp för er*. Gör detta till min åminnelse.” 25 På samma sätt även bägaren, efter att de ätit måltiden, och han sade: ”Denna bägare är det nya förbundet i mitt blod. Gör detta, så ofta ni dricker, till min åminnelse.” 26 För så ofta ni äter detta bröd och dricker bägaren predikar ni Herrens död fram tills han kommer.

27 Därför blir den som äter brödet eller dricker Herrens bägare ovärdigt straffskyldig till Herrens kropp och blod. 28 Och en människa ska bepröva sig själv och så äta av brödet och dricka av bägaren. 29 För den som äter och dricker, äter och dricker en dom åt sig själv när han inte urskiljer kroppen. 30 Därför finns bland er många svaga och kraftlösa, och åtskilliga har insomnat. 31 Men om vi hade urskilt oss själva skulle vi inte bli dömda. 32 Men när vi döms av Herren fostras vi, för att inte med världen bli fördömda.

33 Alltså, mina syskon: när ni kommer samman för att äta, vänta på varandra. 34 Om någon hungrar ska han äta i hemmet, så att det inte är till dom ni kommer samman. Och det övriga ska jag när jag kommer förordna.

12

Andliga nådegåvor

1 Men om det andliga, syskon, vill jag inte att ni ska vara ovetande. 2 Ni vet att när ni var folkslag fördes ni bort till de ljudlösa avgudarna, hur ni än fördes. 3 Därför kungör jag för er att ingen som talar i Guds Ande säger: ”Anatema över Jesus”, och ingen kan säga ”Jesus är Herre” utom i helig Ande.

4 Men det finns fördelningar* av nådegåvor, men samma Ande. 5 Och det finns fördelningar av tjänster, och samme Herre. 6 Och det finns fördelningar av verkningar, men samme Gud som verkar allt i alla.

7 Men åt var och en ges Andens framträdande till gagn. 8 För åt den ene ges genom Anden ett ord av vishet, och åt en annan ett ord av kunskap efter samma Ande. 9 Åt en annan tro i samma Ande, och åt en annan nådegåvor av helanden i den enda Anden. 10 Och åt en annan kraftgärningars verkningar, [och] åt en annan profetia, [och] åt en annan urskillning av andar. Åt en annan släkten av tungor, och åt en annan tolkning av tungor. 11 Men allt detta verkar den enda och samma Anden, som själv fördelar åt var och en så som den önskar.

12 För liksom kroppen är en och har många lemmar, men kroppens alla lemmar som är många är en kropp, så även Kristus. 13 För i en Ande har vi alla också döpts in i en kropp, om så judar eller greker eller fasttjänare eller fria, och alla har vi fått en Ande att dricka.

14 Och kroppen är ju inte en enda lem utan många. 15 Om foten säger: ”Eftersom jag inte är hand, är jag inte av kroppen”, är den inte för det inte av kroppen. 16 Och om örat säger: ”Eftersom jag inte är öga, är jag inte av kroppen”, är det inte för det inte av kroppen. 17 Om hela kroppen är öga, var är hörandet? Om hela är hörande, var är luktsinnet? 18 Men nu har Gud satt lemmarna, var och en av dem, i kroppen så som han ville. 19 Och om allt var en enda lem, var är kroppen?

20 Men nu är det många lemmar och en kropp. 21 Och ögat kan inte säga till handen: ”Jag har inget behov av dig”, eller åter huvudet till fötterna: ”Jag har inget behov av er.” 22 Nej, så mycket mer är de lemmar i kroppen som tycks vara svagare nödvändiga. 23 Och de som tycks vara mer ohedrade i kroppen, dessa höljer vi med så mycket mer heder. Och våra oanständiga har så mycket mer anständighet, 24 men våra anständiga har inte behov.

Men Gud har hopfogat kroppen och gett mycket mer heder åt den som saknar, 25 för att det inte ska vara schism i kroppen utan att lemmarna ska bekymra sig detsamma för varandra. 26 Om så en lem lider, är alla lemmarna med och lider. Om så en lem blir ärad, är alla lemmarna med och gläder sig.

27 Men ni är Kristi kropp och lemmar var för sig. 28 Och några har Gud satt i församlingen först till apostlar, för det andra till profeter, för det tredje till lärare, sedan kraftgärningar, sedan nådegåvor av helanden, hjälpanden, styrningar, släkten av tungor. 29 Inte är alla apostlar? Inte är alla profeter? Inte är alla lärare? Inte gör alla kraftgärningar? 30 Inte har alla nådegåvor av helanden? Inte talar alla med tungor? Inte uttolkar alla? 31 Men var nitiska efter de nådegåvor som är större.

Och en ännu mer utomordentlig väg visar jag er:

13

Kärlekens väg

1 Om jag talar med människornas tungor och änglarnas, men inte har kärlek, har jag blivit ekande brons eller en skrällande cymbal. 2 Och om jag har profetia och förstår alla mysterierna och all kunskapen, och om jag har all tron för att flytta berg men inte har kärlek, är jag ingenting. 3 Och om jag utspisar allt som är mitt, och om jag utlämnar min kropp för att stoltsera* men inte har kärlek, får jag ingen nytta.

4 Kärleken är tålmodig. Snäll är kärleken. Den är inte avundsam, [kärleken] skrävlar* inte, är inte uppblåst, 5 agerar inte oanständigt, söker inte sitt, eggas inte upp, räknar inte det onda. 6 Den gläder sig inte över orätten men gläds med sanningen. 7 Allt tål den. Allt tror den. Allt hoppas den. I allt håller den ut.

8 Kärleken faller aldrig. Men om så profetior, ska de upphävas. Om så tungor, ska de sluta. Om så kunskap, ska den upphävas. 9 För till en del förstår vi och till en del profeterar vi, 10 men när det fullkomliga kommer ska det som är till en del upphävas. 11 När jag var ett småbarn talade jag som ett småbarn, tänkte som ett småbarn, räknade som ett småbarn. När jag blivit man, har jag upphävt det som hör till småbarnet. 12 För vi ser nu genom en spegel i en gåta, men då ansikte mot ansikte. Nu förstår jag till en del, men då ska jag känna helt, så som jag också helt blivit känd. 13 Och nu består tro, hopp, kärlek, dessa tre. Och störst av dessa är kärleken.

14

Profetia och tungor

1 Jaga efter kärleken, men var också nitiska efter det andliga, helst att ni ska profetera. 2 För den som talar med en tunga talar inte till människor utan till Gud. För ingen lyssnar, utan i Ande talar han mysterier. 3 Men den som profeterar talar till människor, uppbyggelse och tröst och uppmuntran. 4 Den som talar med en tunga bygger upp sig själv. Men den som profeterar bygger upp en församling. 5 Och jag vill att ni alla talar med tungor, men hellre att ni profeterar. Och större är den som profeterar än den som talar med tungor, om inte han uttolkar så att församlingen får uppbyggelse.

6 Men nu, syskon: om jag kommer till er och talar med tungor, vad nytta kommer jag att göra för er, om jag inte talar till er antingen med uppenbarelse eller med kunskap eller med profetia eller [med] undervisning? 7 Även det själlösa som ger ljud, om så flöjt eller harpa: om det inte ger en skillnad i tonerna, hur ska det förstås vad som flöjtas eller harpas? 8 För dessutom: om en basun ger ett otydligt ljud, vem förbereder sig för krig?

9 Så även ni med tungan. Om det inte är ett distinkt ord ni ger, hur ska det förstås vad som talas? För ni blir talande ut i luften. 10 Så många släkten av ljud måhända finns i världen, och inget är ljudlöst*. 11 Om jag nu inte förstår innebörden i ljudet blir jag en barbar för den som talar, och den som talar en barbar för mig. 12 Så även ni. Då ni är nitiska efter andar, sök dem till församlingens uppbyggelse så att ni har överflöd.

Tungor måste uttolkas

13 Därför ska den som talar med en tunga be att han må uttolka. 14 [För] om jag ber med en tunga ber min ande, men mitt förnuft är utan frukt.

15 Hur är det då? Jag ska be med anden, men jag ska be även med förnuftet. Jag ska lovsjunga med anden, men jag ska lovsjunga även med förnuftet. 16 Annars, om du välsignar i Ande: den som uppfyller den oinvigdes plats, hur ska han säga Amen till din tacksägelse då han nu inte förstår vad du säger? 17 För du tackar bra, men den andre blir inte uppbyggd.

18 Jag tackar Gud, mer än er alla talar jag med tungor. 19 Men i församling vill jag hellre tala fem ord med mitt förnuft, för att också underrätta andra, än myriader ord med en tunga.

Ett tecken för de otroende

20 Syskon, var inte barn till tänkandet. Nej, gentemot ondskan ska ni vara småbarn, men till tänkandet ska ni vara fullvuxna. 21 *I lagen är det skrivet att:

Genom annanspråkiga och genom andras läppar

ska jag tala till detta folk,

och inte ens så ska de lyssna till mig, säger Herren.

22 Alltså är tungorna till ett tecken inte för de troende, utan för de otroende. Men profetian är inte för de otroende utan för de troende.

23 Om nu hela församlingen kommer samman tillsammans och alla talar med tungor, och det kommer in oinvigda eller otroende, ska de inte säga att ni är galna? 24 Men om alla profeterar och det kommer in en otroende eller oinvigd blir han avslöjad av alla, bedömd av alla, 25 det fördolda i hans hjärta blir uppenbart. Och så ska han falla ner på sitt ansikte och tillbe Gud och meddela att: ”Verkligen, Gud finns i er*!”

Ordningen vid gudstjänsten

26 Hur är det då, syskon? När ni kommer samman: var och en har en psalm, har en undervisning, har en uppenbarelse, har en tunga, har en tolkning. Allt ska ske till uppbyggelse. 27 Om så någon talar med en tunga: två åt gången eller som mest tre. Och var för sig, och en ska uttolka. 28 Men om det inte finns tolk, ska han tiga i församling och tala för sig själv och för Gud.

29 Och två eller tre profeter ska tala, och de andra ska urskilja. 30 Men om det uppenbaras för en annan som sitter ska den förste tiga. 31 För ni kan en efter en alla profetera, så att alla lär sig och alla blir uppmuntrade. 32 Och profeters andar underordnar sig profeter. 33 För Gud är inte av orolighet, utan av frid.

Som i alla de heligas församlingar 34 ska kvinnorna i församlingarna tiga. För det tillåts dem inte att tala, utan de ska underordna sig, liksom även lagen säger. 35 Men om det är något de vill få reda på, ska de i hemmet fråga sina egna män. För det är skamligt för en kvinna att tala i församling. 36 Eller är det från er Guds ord har gått ut? Eller bara till er det nått fram?

37 Om någon tycker sig vara profet eller andlig ska han erkänna det jag skriver till er, att det är Herrens bud. 38 Men om någon inte erkänner, är han inte erkänd*.

39 Alltså, [mina*] syskon: var nitiska att profetera, och det att tala med tungor ska ni inte hindra. 40 Men allt ska ske anständigt och efter ordning.

15

Kristi uppståndelse

1 Men jag kungör för er, syskon, det evangelium som jag evangeliserade för er: som ni också tog emot, i vilket ni också står fasta, 2 genom vilket ni också blir frälsta, med ett ord jag evangeliserade för er – om ni håller fast. Annars, om inte, var det i onödan ni kom till tro.

3 För jag överlämnade till er, som det första, vad jag också har tagit emot: att Kristus dog för våra synder enligt Skrifterna, 4 och att han begravdes, och att han blivit uppväckt den tredje dagen enligt Skrifterna, 5 och att han visade sig för Kefas, sedan för de tolv. 6 Sedan visade han sig för över femhundra syskon på en gång, av vilka de flesta är kvar fram till nu, men några har insomnat. 7 Sedan visade han sig för Jakob, sedan för alla apostlarna. 8 Och sist av alla, som för den ofullgångne, visade han sig också för mig.

9 För jag är den minste av apostlarna, som inte är förtjänt att kallas apostel eftersom jag har förföljt Guds församling. 10 Men genom Guds nåd är jag vad jag är. Och hans nåd mot mig har inte blivit tom, utan ännu mer än dem alla har jag slitit – men inte jag, utan Guds nåd med mig. 11 Antingen nu jag eller dessa, är det så vi förkunnar och så ni har kommit till tro.

De dödas uppståndelse

12 Men om Kristus blir förkunnad att han uppväckts från de döda, hur kan några bland er säga att dödas uppståndelse inte finns? 13 Men om dödas uppståndelse inte finns, har inte heller Kristus blivit uppväckt. 14 Och om Kristus inte blivit uppväckt, tom är då [både*] vår förkunnelse och tom också er tro. 15 Och vi befinns också vara falska vittnen om Gud, eftersom vi har vittnat mot Gud att han har uppväckt Kristus – som han inte har uppväckt, om nu då döda inte uppväcks. 16 För om döda inte uppväcks har inte heller Kristus blivit uppväckt. 17 Men om Kristus inte blivit uppväckt: fåfänglig är er tro, ännu är ni kvar i era synder, 18 då är också de som insomnat i Kristus förlorade. 19 Om det bara är i detta livet vi har satt hopp till Kristus, är vi ynkligast av alla människor.

20 Men nu har Kristus uppväckts från de döda, som en förstling av de insomnade. 21 För då nu döden kom genom en människa, kom också de dödas uppståndelse genom en människa. 22 För såsom i Adam alla dör, så ska också i Kristus alla levandegöras. 23 Men var och en i sin egen ordning: som förstling Kristus, sedan de som tillhör Kristus vid hans ankomst. 24 Sedan kommer slutet, när han överlämnar riket åt Gud och Fadern, när han har upphävt varje furstlighet och varje auktoritet och makt.

25 För han måste regera fram tills han lagt alla fienderna under sina fötter. 26 Som sista fiende upphävs döden, 27 *för allt har han underordnat under hans fötter. Men när han säger att allt är underordnat, är det tydligt att det är utom honom som har underordnat allt under honom. 28 Och när allt har underordnats honom, då ska [också] Sonen själv underordna sig honom som har underordnat allt under honom, så att Gud är allt i alla.

29 Annars, vad ska de göra som döper sig för de döda? Om döda alls inte uppväcks, varför döper de sig ens för deras skull? 30 Varför är också vi i fara varje stund? 31 Varje dag dör jag, vid stoltheten över er, [syskon*,] som jag har i Kristus Jesus vår Herre. 32 *Om det bara var på en människas vis jag stred mot vilddjur i Efesos, vad var nyttan för mig? Om döda inte uppväcks, låt oss äta och dricka, för imorgon dör vi. 33 Förvilla er inte. Snälla seder* fördärvas av dåliga umgängen. 34 Nyktra till rättfärdigt och synda inte! För några har okunskap om Gud. Till genans för er talar jag.

Uppståndelsekroppen

35 Men någon kommer att säga: Hur uppväcks de döda? Och med vilken kropp kommer de? 36 Vettlöse! Det du sår blir inte levandegjort om det inte dör. 37 Och det du sår, det är inte den kropp som ska bli du sår utan ett naket korn, måhända av vete eller något av de övriga. 38 Men Gud ger det en kropp så som han ville, och åt vart och ett av fröna sin egen kropp. 39 Allt kött är inte samma kött, utan ett är människors, och ett annat är boskaps kött, och ett annat är bevingades kött, och ett annat är fiskars. 40 Det finns både himmelska kroppar och jordiska kroppar. Och en är de himmelskas härlighet, och en annan de jordiskas. 41 En härlighet är solens, och en annan härlighet månens, och en annan härlighet stjärnornas. För stjärna från stjärna skiljer sig i härlighet.

42 Så är också de dödas uppståndelse. Det sås i förgängelse, det uppväcks i oförgänglighet. 43 Det sås i oheder, det uppväcks i härlighet. Det sås i svaghet, det uppväcks i kraft. 44 Det sås en själisk kropp, det uppväcks en andlig kropp. Om det finns en själisk kropp, finns också en andlig. 45 *Så är det också skrivet: Den första människan Adam blev till en levande själ – den siste Adam till en levandegörande Ande.

46 Men först är inte det andliga, utan det själiska. Sedan det andliga. 47 Den första människan var från jorden, av stoft. Den andra människan var från himlen. 48 Så som han av stoft, sådana är också de av stoft. Och så som den himmelske, sådana är också de himmelska. 49 Och så som vi har burit avbilden av honom av stoft, ska* vi också bära avbilden av den himmelske.

50 Men detta säger jag, syskon, att kött och blod inte kan ärva Guds rike. Inte heller ärver förgängelsen oförgängligheten. 51 Se: ett mysterium säger jag er. Alla ska vi inte insomna, men alla ska vi förändras: 52 i ett odelbart nu, i ett ögonblink, vid den sista basunen. För den ska basunera, och de döda ska uppväckas oförgängliga och vi ska förändras. 53 För detta förgängliga måste iklä sig oförgänglighet, och detta dödliga iklä sig odödlighet. 54 *Och när detta förgängliga har iklätts oförgänglighet och detta dödliga iklätts odödlighet, då ska ske ordet som är skrivet:

Uppslukad är döden i seger.

55 Var, död, är din seger?

Var, död, är din udd?

56 För dödens udd är synden, och syndens makt är lagen. 57 Men Gud vare tack, som ger oss segern genom vår Herre Jesus Kristus!

58 Därför, mina älskade syskon: bli grundfasta, orubbliga, alltid överflödande i Herrens verk, då ni vet att er möda inte är tom i Herren.

16

Insamlingen till de heliga

1 Men om insamlingen till de heliga: såsom jag förordnat för församlingarna i Galatien, så ska också ni göra. 2 Varje första dag i veckan ska var och en av er hos sig själv lägga undan och spara ihop vad han har välgång till, så att inte när jag kommer, då sker insamlingar. 3 Och när jag kommer dit: dem som ni har godkänt, dessa ska jag med brev skicka att bära iväg er nåd till Jerusalem. 4 Och om det är värt att även jag far, kommer de att fara med mig.

Apostelns resplaner

5 Men jag ska komma till er när jag har gått genom Makedonien. För genom Makedonien går jag, 6 och hos er ska jag måhända bli kvar eller till och med övervintra, så att ni får hjälpa mig iväg vart jag än går. 7 För jag vill inte se er nu på vägen förbi, för jag hoppas bli kvar en tid hos er, om Herren tillåter. 8 Men jag ska bli kvar i Efesos fram till pingsten. 9 För en dörr har öppnats för mig, stor och verksam, och många motståndare.

10 Men om Timotheos kommer, se till att han kan vara utan fruktan hos er. För han utför Herrens verk såsom också jag. 11 Ingen ska alltså förakta honom. Men hjälp honom iväg i frid så att han kommer till mig, för jag väntar på honom med syskonen.

12 Men gällande brodern Apollos har jag uppmanat honom mycket att komma till er med syskonen. Och det fanns alls ingen vilja att komma nu, utan han ska komma när han får tillfälle.

Uppmaningar

13 Var vakna. Stå fasta i tron. Var manliga, var starka. 14 Allt ert ska ske i kärlek.

15 Men jag uppmanar er syskon: Ni känner Stefanas hus, att det är Achaias förstling och att de har inordnat sig själva till tjänst för de heliga? 16 Att också ni ska underordna er sådana, och under var och en som samverkar och sliter. 17 Men jag är glad över närvaron av Stefanas och Fortunatus och Achaikos, för avsaknaden av er har dessa uppfyllt. 18 För de har gett ro åt min ande och er. Erkänn nu sådana.

Sluthälsningar

19 Hälsar er gör församlingarna i Asien. Hälsar er i Herren mycket gör Aquila och Prisca, med församlingen i deras hus. 20 Hälsar er gör alla syskonen. Hälsa varandra med en helig kyss.

21 Hälsningen med min hand: från Paulus. 22 Om någon inte har Herren kär ska han vara anatema. Marana tha!* 23 Herren Jesu nåd vare med er. 24 Min kärlek är med er alla i Kristus Jesus.

* 1:14 1:14 Gud Andra handskrifter: [-]

* 1:19 1:19Jes 29:14

* 1:31 1:31Jer 9:24

* 2:1 2:1 mysterium Andra handskrifter: ”vittnesbörd”

* 2:4 2:4 ord Andra handskrifter: [-]

* 2:9 2:9 Okänt citat, påminner om t ex Jes 64:4

* 2:13 2:13 för andliga uttyder Eller ”med andliga ord uttyder” eller ”med andliga ting sammanför”

* 2:16 2:16Jes 40:13

* 3:19 3:19Job 5:13

* 3:20 3:20Ps 94:11

* 5:1 5:1 faktiskt Eller ”överallt”

* 5:4 5:4 vår Herre Andra handskrifter: ”Herren”

* 5:13 5:135 Mos 17:7

* 6:7 6:7 nu Andra handskrifter: [-]

* 6:12 6:12 något Eller ”någon”

* 6:16 6:161 Mos 2:24

* 6:16 6:16 Eller Andra handskrifter: [-]

* 7:15 7:15 er Andra handskrifter: ”oss”

* 7:21 7:21 om du även Eller ”även om du”

* 7:31 7:31 begagnar Eller ”förbrukar”

* 7:36 7:36 om hon Eller ”om han”

* 7:36 7:36 över sin topp Eller ”på sin topp”

* 7:38 7:38 gifter bort Eller möjligen ”gifter sig med” (2 ggr)

* 9:9 9:95 Mos 25:4

* 9:13 9:13 det som kommer Andra handskrifter: [-]

* 10:7 10:72 Mos 32:6

* 10:9 10:9 Kristus Andra handskrifter: ”Herren”

* 10:26 10:26Ps 24:1

* 11:3 11:3 hustru Eller ”kvinna” (även i 11:5, 6, 10, 13)

* 11:15 11:15 henne Andra handskrifter: [-]

* 11:24 11:24 för er Andra handskrifter: ”för er bruten”

* 12:4 12:4 fördelningar Eller ”uppdelningar” (även i 12:5, 6)

* 13:3 13:3 stoltsera Andra handskrifter: ”brännas”

* 13:4 13:4 kärleken skrävlar Andra handskrifter: ”skrävlar”

* 14:10 14:10 ljud... ljudlöst Eller ”språk... utan mening”

* 14:21 14:21Jes 28:11f

* 14:25 14:25 i er Eller ”hos er”

* 14:38 14:38 är han inte erkänd Andra handskrifter: ”må han inte erkänna”

* 14:39 14:39 mina Andra handskrifter: [-]

* 15:14 15:14 både Andra handskrifter: [-]

* 15:27 15:27Ps 8:7

* 15:31 15:31 syskon Andra handskrifter: [-]

* 15:32 15:32Jes 22:13

* 15:33 15:33 Snälla seder... Citat från Thais av Menander

* 15:45 15:451 Mos 2:7

* 15:49 15:49 ska Andra handskrifter: ”må”

* 15:54 15:54fJes 25:8, Hos 13:14

* 16:22 16:22 Marana tha! Arameiska för ”Vår Herre, kom!” Alt Maran atha, ”Vår Herre har kommit”

Till korinthierna: Andra brevet

1

2

3

4

5

6

7

8

9

10

11

12

13

Till korinthierna: Andra brevet

1

Hälsning

1 Från Paulus, Kristi Jesu apostel genom Guds vilja, och brodern Timotheos. Till Guds församling som är i Korinth, med alla de heliga som är i hela Achaia: 2 Nåd åt er och frid från Gud vår Far och Herren Jesus Kristus.

All trösts Gud

3 Välsignad är vår Herre Jesu Kristi Gud och Far, medlidandets Far och all trösts Gud, 4 som tröstar oss vid all vår nöd så att vi kan trösta dem som är i all nöd med trösten som vi själva tröstats med av Gud. 5 För liksom Kristi lidanden överflödar till oss, så överflödar genom Kristus också vår tröst. 6 Om vi är pressade, är det för er tröst och frälsning. Och om vi blir tröstade är det för er tröst, som verkar i uthållighet under samma lidanden som också vi lider. 7 Och vårt hopp om er är fast, då vi vet att såsom ni är delaktiga i lidandena, så även i trösten.

8 För vi vill inte att ni ska vara ovetande, syskon, om vår nöd som kom i Asien. Att vi var utomordentligt tyngda, över förmåga, så att vi misströstade till och med om att leva. 9 Nej, själva har vi haft inom oss dödens domslut, för att vi inte ska förtrösta på oss själva utan på Gud, som uppväcker de döda. 10 Från en sådan död har han räddat oss, och han kommer att rädda. Till honom har vi satt hopp [att] han också fortfarande kommer att rädda, 11 när också ni samarbetar för oss med förbönen, så att det från många ansikten tackas för oss, för nådegåvan till oss genom många.

Ändrade resplaner

12 För vår stolthet är denna, vårt samvetes vittnesbörd: att vi har agerat med Guds uppriktighet* och ärlighet, [och] inte med köttslig vishet utan med Guds nåd, dels i världen och ännu mer mot er. 13 För vi skriver inget annat till er än det ni antingen läser eller också inser. Och jag hoppas att ni till slut ska inse, 14 liksom ni också har insett om oss till viss del: att vi är er stolthet, liksom också ni vår*, på [vår] Herre Jesu dag.

15 Och med denna förtröstan beslöt jag att komma till er tidigare, för att ni skulle få en andra nåd, 16 och fara över er till Makedonien. Och sedan åter från Makedonien komma till er, och av er bli hjälpt iväg till Judeen.

17 När jag så beslutade detta, inte har jag väl då uppträtt med lättsinne? Eller beslutar jag det jag beslutar efter köttet, så att det hos mig samtidigt är ”ja, ja” och ”nej, nej”*? 18 Men trofast är Gud, att vårt ord till er inte är ja och nej. 19 För Guds Son Jesus Kristus, som bland er har förkunnats genom oss – genom mig och Silvanus och Timotheos – han kom inte som ja och nej, utan ett ja har kommit i honom. 20 För alla Guds löften är i honom ett ja. Därför kommer också genom honom ett Amen till Gud, till ära genom oss. 21 Och den som befäster oss med er i Kristus och som har smort oss är Gud, 22 som också har satt sigill på oss och gett Andens förskott* i våra hjärtan.

23 Men jag åkallar Gud som vittne över min själ att jag skonade er när jag inte mer kom till Korinth. 24 Inte att vi är herrar över er tro, utan vi är medarbetare i er glädje. För i tron står ni fasta.

2

1 För jag hade bestämt mig för detta, att inte igen komma med bedrövelse till er. 2 För om jag bedrövar er, vem får mig då att fröjdas, om det inte är den som har bedrövats av mig? 3 Och jag skrev just detta för att inte komma och få bedrövelse av dem som borde glädja mig, och förtröstade på er alla att min glädje är er allas. 4 För det var utifrån stor nöd och hjärtats ångest jag skrev till er, med många tårar. Inte för att bedröva, utan för att ni skulle förstå den kärlek som jag ännu mer har till er.

Förlåtelse för den som syndat

5 Men om någon har bedrövat är det inte mig han har bedrövat, utan till viss del – för att inte betunga – er alla. 6 Det är nog för en sådan med denna näpst från de flesta. 7 Alltså ska ni nu tvärtom snarare efterskänka och trösta, så att inte en sådan blir uppslukad av den än mer myckna sorgen. 8 Därför uppmanar jag er att bekräfta kärlek till honom.

9 Det var nämligen för detta jag också skrev, för att få veta er beprövadhet, om ni till allt är hörsamma. 10 Och den som ni efterskänker något förlåter också jag. Och det jag då har efterskänkt, om jag har efterskänkt något, det är för er skull inför Kristi ansikte, 11 för att vi inte ska bli utnyttjade av Satan. Hans tankar är vi ju inte ovetande om.

Triumf i Kristus

12 Men när jag kom till Troas för Kristi evangelium och en dörr var öppnad för mig i Herren, 13 fick jag ändå ingen lättnad för min ande, genom att jag inte fann Titus min broder. Nej, jag tog avsked av dem och for ut till Makedonien.

14 Men Gud vare tack, som alltid triumferar med oss i Kristus och låter doften av hans kunskap framträda genom oss på varje plats. 15 För en Kristi väldoft är vi för Gud, bland dem som blir frälsta och bland dem som går förlorade: 16 för några en doft av död till död, för andra en doft av liv till liv. Och för detta, vem är nog? 17 För vi är inte som de många som månglar med Guds ord. Nej, som av ärlighet, nej, som från Gud talar vi inför Gud i Kristus.

3

Det nya förbundets tjänare

1 Börjar vi åter lyfta fram oss själva? Eller inte behöver vi, som vissa, rekommendationsbrev till er eller från er? 2 Vårt brev är ni: inskrivet i våra* hjärtan, känt och läst av alla människor, 3 när ni visar att ni är ett Kristusbrev förmedlat av oss – inskrivet inte med bläck utan med levande Guds Ande, inte på tavlor av sten utan på tavlor som är hjärtan av kött.

4 Och en sådan förtröstan har vi genom Kristus på Gud. 5 Inte att vi från oss själva är nog för att tänka ut något, som av oss själva. Nej, vår kapacitet är från Gud, 6 som också har gjort oss kapabla som tjänare för ett nytt förbund, inte av bokstav utan av Ande. För bokstaven dödar, men Anden levandegör.

Det nya förbundets härlighet

7 Men om dödens tjänst, med bokstäver inristad på stenar, kom med sådan härlighet att Israels söner inte kunde blicka in i Moses ansikte för hans ansiktes strålglans – som skulle upphävas – 8 hur mycket större ska inte Andens tjänst vara i härlighet? 9 För om fördömelsens tjänst hade härlighet, överflödar så mycket mer rättfärdighetens tjänst i härlighet. 10 Och det som var förhärligat är nämligen nu inte förhärligat i denna detalj, på grund av den översvallande härligheten. 11 För om det som skulle upphävas kom genom härlighet, kom så mycket mer det bestående med härlighet.

12 När vi nu har ett sådant hopp uppträder vi med stor frimodighet, 13 och inte så som Mose satte en slöja för sitt ansikte, för att inte Israels barn skulle blicka på slutet för det som skulle upphävas. 14 Men deras tankar förhårdnades. För ända till dagen idag är samma slöja kvar vid läsningen av det gamla förbundet, och den avtäcks inte eftersom det är i Kristus den upphävs. 15 Nej, tills idag närhelst Mose läses ligger en slöja över deras hjärta.

16 Men närhelst man vänder om till Herren tas slöjan bort. 17 Och Herren är Anden, och där Herrens Ande är finns frihet. 18 Och alla vi som med avtäckt ansikte bespeglar Herrens härlighet förvandlas till samma avbild, från härlighet till härlighet, liksom av Herrens Ande*.

4

1 Därför, då vi har denna tjänst så som vi fått barmhärtighet, tappar vi inte modet. 2 Nej, vi har avsagt oss skammens dolda ting och vandrar inte i slughet eller förfalskar Guds ord, utan genom framvisningen av sanningen lyfter vi fram oss själva för varje samvete hos människor inför Gud.

3 Och även om vårt evangelium är övertäckt, är det övertäckt hos dem som går förlorade. 4 Hos dem har denna eons gud förblindat de otroendes tankar till att inte klart se upplysningen från evangeliet om härligheten hos Kristus, som är Guds avbild. 5 För det är inte oss själva vi förkunnar, utan Jesus Kristus som Herre och oss själva som era fasttjänare för Jesu skull. 6 *För Gud som sade: ”Ur mörker ska ljus skina”, han har skinit i våra hjärtan till upplysning av kunskapen om Guds härlighet i [Jesu] Kristi ansikte.

En skatt i lerkärl

7 Men vi har denna skatt i lerkärl, för att det utomordentliga i kraften ska vara Guds och inte från oss: 8 i allt pressade men inte trängda, rådvilla men inte misströstande, 9 förföljda men inte övergivna, nerslagna men inte förgjorda, 10 alltid bärande omkring Jesu dödhet i kroppen för att också Jesu liv ska framträda i vår kropp. 11 För ständigt blir vi som lever utlämnade åt döden för Jesu skull, för att också Jesu liv ska framträda i vårt dödliga kött. 12 Alltså verkar döden i oss och livet i er.

13 *Men då vi har samma trons ande enligt det som är skrivet: Jag trodde, därför talade jag, så tror också vi, därför talar vi också, 14 då vi vet att han som har uppväckt Herren Jesus också ska uppväcka oss med Jesus och ställa fram med er. 15 Allt är ju för er skull, för att nåden ska förmeras genom desto fler och få tacksägelsen att överflöda till Guds ära.

16 Därför tappar vi inte modet. Nej, även om vår yttre människa fördärvas, förnyas dock vår inre dag för dag. 17 För vår nöds momentana lätthet frambringar åt oss en utomordentligt utomordentlig eonisk tyngd av härlighet, 18 när vi inte observerar det sedda utan det icke sedda. För det sedda är tillfälligt, men det icke sedda är eoniskt.

5

Hemma hos Herren

1 För vi vet att om vårt jordiska tälthus rivs ner har vi en byggnad från Gud, ett eoniskt icke handgjort hus i himlarna. 2 För även i detta suckar vi, och vår boning från himlen längtar vi att få överklä oss. 3 Om nu också iklädda*, ska vi inte befinnas nakna. 4 För även vi som är i tältet suckar tyngda, eftersom vi inte vill bli avklädda utan överklädda, så att det dödliga uppslukas av livet. 5 Och den som har frambringat oss för just detta är Gud, som har gett oss Andens förskott.

6 Vi har alltså alltid gott mod och vet att vi hemma i kroppen är borta från Herren. 7 För det är genom tro vi vandrar, inte genom åskådning. 8 Men vi har gott mod och behagar hellre vara borta från kroppen och hemma hos Herren.

9 Därför sätter vi också en ära i att, antingen hemma eller borta, vara välbehagliga för honom. 10 För alla måste vi träda fram inför Kristi domarsäte, för att var och en ska få ut det som gjorts genom kroppen för det han har begått, antingen gott eller uselt.

Försoningens tjänst

11 Då vi alltså förstår fruktan för Herren söker vi övertyga människor. Men för Gud har vi framträtt, och jag hoppas ha framträtt också i era samveten. 12 Vi lyfter inte åter fram oss själva för er. Nej, vi ger er ett tillfälle till stolthet över oss, så att ni har det gentemot dem som är stolta över ansiktet och inte över hjärtat. 13 För om vi har varit utom oss, var det för Gud. Och om vi är sansade är det för er.

14 För Kristi kärlek ansätter* oss, då vi har bedömt detta att en har dött för alla, alltså har alla dött. 15 Och för alla har han dött, för att de som lever inte mer ska leva för sig själva, utan för honom som för dem har dött och blivit uppväckt.

16 Därför känner vi från nu inte någon på köttets vis. Även om vi har känt Kristus på köttets vis, känner vi honom dock nu inte mer så. 17 Därför, om någon är i Kristus är han en ny skapelse. Det urtida* är förgånget, se: något nytt har kommit. 18 Och allt är från Gud, som har försonat oss med sig själv genom Kristus och gett oss försoningens tjänst – 19 som att Gud var i Kristus och försonade världen med sig själv, när han inte tillräknade dem deras felsteg och satte hos oss försoningens ord.

20 I Kristi ställe är vi alltså sändebud, som att Gud vädjar genom oss. Vi bönfaller i Kristi ställe: Bli försonade med Gud! 21 Honom som inte visste av synd har han i vårt ställe gjort till synd, för att vi skulle bli Guds rättfärdighet i honom.

6

1 Men samverkande uppmanar vi också att ni inte ska motta Guds nåd förgäves. 2 *För han säger:

Vid välkommen tid lyssnade jag till dig,

och på frälsningens dag hjälpte jag dig.

Se, nu är en välmottaglig tid. Se, nu är frälsningens dag.

Prövningar i tjänsten

3 Inte i något ger vi något anstöt, för att inte tjänsten ska tadlas. 4 Nej, i allt lyfter vi fram oss själva som Guds tjänare: i stor uthållighet, i vedermödor, i nödtvång, i trångmål, 5 i slag, i fängelser, i oroligheter, i mödor, i nattvakor, i fastor. 6 I renhet, i kunskap, i tålamod, i snällhet, i helig Ande, i oförställd kärlek. 7 Med sanningens ord, med Guds kraft. Genom rättfärdighetens vapen till höger och vänster. 8 Genom ära och oheder, genom vanrykte och gott rykte. Som förvillare och ändå sanna. 9 Som okända och ändå erkända. Som döende och se, vi lever. Som tuktade och inte dödade. 10 Som bedrövade men ständigt glada. Som fattiga men berikar många. Som att vi inget har och behåller allt.

11 Vår mun är öppen gentemot er korinthier. Vårt hjärta är vidgat. 12 Ni är inte trängda hos oss. Men ni är trängda i ert inre. 13 Och som samma motlön, som till barn talar jag: vidga er också ni.

Levande Guds tempel

14 Var inte olikt okade med otroende. För vilken delaktighet har rättfärdighet och laglöshet? Eller vilken gemenskap har ljus med mörker? 15 Och vilken samstämmighet har Kristus med Beliar*? Eller vilken del har en troende med en otroende? 16 *Och vilken överensstämmelse har Guds tempelbyggnad med avgudar? För vi är en levande Guds tempelbyggnad, så som Gud har sagt, att:

Jag ska bo bland dem och vandra bland dem.

Och jag ska vara deras Gud, och de ska vara mitt folk.

17 *Därför:

Gå ut från deras mitt och avskilj er, säger Herren,

och något orent ska ni inte röra.

Och jag ska välkomna er in,

18 *och jag ska vara för er till Far,

och ni ska vara för mig till söner och döttrar,

säger Herren Allshärskaren.

7

1 När vi nu har dessa löften, mina älskade, låt oss rena oss själva från all besudlan av kött och ande och fullborda helighet i fruktan för Gud.

Glädje över korinthiernas ånger

2 Ha rum för oss. Ingen har vi gjort orätt mot, ingen har vi fördärvat, ingen har vi utnyttjat. 3 Det är inte till fördömelse jag säger det. För jag har förut sagt att i våra hjärtan finns ni, för att dö tillsammans och leva tillsammans. 4 Stor frimodighet* har jag gentemot er. Stor stolthet har jag över er. Jag är uppfylld av trösten, jag överflödar ännu mer av glädjen i all vår nöd.

5 För även när vi kom till Makedonien fick vårt kött ingen lättnad. Nej, i allt var vi pressade: utifrån bråk, inifrån rädslor. 6 Men han som tröstar de låga tröstade oss, Gud med Titus ankomst. 7 Och inte bara med hans ankomst, utan också med den tröst som han hade blivit tröstad med hos er, när han delgav för oss er längtan, er klagan, ert nit för min skull, så att jag gladde mig desto mer.

8 För även om jag bedrövade er med brevet ångrar jag det inte, även om jag först ångrade mig. Jag ser [ju*] att detta brev, om också för en stund, bedrövade er. 9 Nu gläder jag mig. Inte för att ni blev bedrövade, utan för att ni blev bedrövade till sinnesändring. För ni blev bedrövade på Guds vis, så att ni inte har gått miste om något genom oss. 10 För bedrövelsen på Guds vis utför en sinnesändring till frälsning som är utan ånger. Men världens bedrövelse frambringar död.

11 För se: just detta att bli bedrövad på Guds vis, hur mycket det har frambringat för er av iver, och försvar, och indignation, och fruktan, och längtan, och nit, och rättskipning. I allt har ni demonstrerat att ni själva är rena i det ärendet. 12 Alltså, även om jag skrev till er var det inte för den som gjort orätt eller för den som lidit orätt, utan för att er iver för oss skulle framträda hos er inför Gud. 13 Därför har vi blivit uppmuntrade.

Och ovanpå vår uppmuntran har vi ännu mycket mer glatt oss över Titus glädje, för hans ande har fått ro av er alla. 14 För om jag inför honom har varit något stolt över er, har jag inte behövt skämmas. Nej, såsom vi har talat allt i sanning för er, så har också vårt stoltserande inför Titus blivit sanning. 15 Och hans inre är ännu mer vänt till er när han minns allas er hörsamhet, hur ni med fruktan och darran välkomnade honom. 16 Jag är glad att jag i allt kan lita på er.

8

Insamlingen till Jerusalem

1 Men vi kungör för er syskon den Guds nåd som är given bland församlingarna i Makedonien, 2 att under stor beprövadhet i nöd har deras överflöd av glädje och deras djupa fattigdom överflödat in i rikedomen i deras generositet. 3 För de har efter förmåga, vittnar jag, och över förmåga självvalt 4 med mycket uppmaning bönfallit oss om nåden och delaktigheten i betjäningen till de heliga.

5 Och inte så som vi hade hoppats, utan sig själva gav de, först åt Herren och sedan åt oss genom Guds vilja, 6 så att vi uppmanade Titus att liksom han redan hade börjat, så skulle han också fullborda hos er även denna nåd. 7 Men såsom ni i allt har överflöd, i tro och ord och kunskap och all iver och kärleken från oss bland er*, att ni också i denna nåd ska ha överflöd.

8 Inte som en befallning säger jag det. Nej, genom andras iver beprövar jag också er kärleks äkthet. 9 För ni känner nåden hos vår Herre Jesus Kristus, att han för er skull blev fattig när han var rik, för att ni genom dennes fattigdom skulle bli rika.

10 Och min mening i detta ger jag. För detta gagnar er som redan har börjat med att inte bara göra, utan också att vilja, sedan i fjol. 11 Och nu, fullborda också detta med att göra, så att liksom villigheten finns att vilja, så också att fullborda utifrån det ni har. 12 För om villigheten föreligger är den välmottaglig såvitt den har, inte såvitt den inte har. 13 Det är ju inte för att ge lättnad åt andra och nöd åt er, utan utifrån jämlikhet. 14 I den nuvarande tiden går ert överflöd till dessas brist, för att även dessas överflöd ska komma till er brist, så att det blir jämlikhet. 15 *Så som det är skrivet: Den med mycket hade inte för mycket, och den med lite hade inte för lite.

Medhjälpare vid insamlingen

16 Men tack Gud som har gett samma iver för er i Titus hjärta. 17 För uppmaningen välkomnade han, men han var ännu ivrigare och for självvalt ut till er. 18 Och med honom har vi medskickat den broder vars lovord i evangeliet gått ut genom alla församlingarna. 19 Och inte bara det, utan han är också handvald av församlingarna som vår medresenär med denna nåd som förmedlas av oss, för Herrens [egen*] ära och vår villighet, 20 medan vi håller oss undan detta så att ingen ska tadla oss i fråga om denna ymnighet som förmedlas av oss. 21 För vi har omtanke om det som är bra inte bara inför Herren, utan också inför människor.

22 Och vi har medskickat med dem vår broder, som vi har beprövat i mycket många gånger och som är ivrig, och nu mycket ivrigare med stor förtröstan på er. 23 Om så gällande Titus är han min kompanjon och gentemot er en medarbetare, om så våra bröder är de församlingarnas apostlar, Kristi ära. 24 Bevisningen av er kärlek, och av vår stolthet över er inför dem, må ni nu uppvisa inför ansiktet hos församlingarna.

9

Frejdiga givare

1 För om betjäningen till de heliga är det överflödigt för mig att skriva till er. 2 För jag känner er villighet, och för den är jag stolt över er inför makedonierna: att Achaia har förberett sig sedan i fjol. Och ert nit har triggat de flesta.

3 Men jag har skickat syskonen för att inte vårt stoltserande över er ska bli tomt i denna detalj, för att ni så som jag sagt ska vara förberedda. 4 Annars, om det kommer med mig makedonier och de finner er oförberedda, så skäms vi – för att inte säga ni – i denna tillförsikt*. 5 Jag ansåg det alltså nödvändigt att uppmana syskonen att fara före till er och i förväg förfärdiga er förutlovade välsignelse, så att denna är beredd så som en välsignelse och inte som en girighet.

6 Men tänk på detta: Den som sår sparsamt ska också sparsamt skörda. Och den som sår med välsignelser ska också med välsignelser skörda. 7 *Var och en ska ge så som han förut har valt i hjärtat, inte av bedrövelse eller av tvång. För Gud älskar en frejdig givare. 8 Och Gud är mäktig att låta all nåd överflöda till er, så att ni alltid i allt har all självförsörjning* och har överflöd till varje gott verk, 9 *så som det är skrivet:

Han skingrade, han gav åt de arma.

Hans rättfärdighet består till eonen.

10 Och han som bibringar utsäde åt såningsmannen och bröd till ätande ska bringa och föröka ert utsäde och låta bärgningarna av er rättfärdighet växa, 11 i allt berikade till all generositet, som genom er frambringar tacksägelse till Gud.

12 För betjäningen med denna tjänstgöring inte bara ännu mer uppfyller de heligas brister, utan överflödar också genom många* tacksägelser till Gud. 13 Genom er beprövadhet i denna betjäning ärar de Gud för er underordning under bekännelsen till Kristi evangelium och er generositet i delaktigheten gentemot dem och gentemot alla, 14 medan de i sin förbön för er längtar efter er på grund av Guds översvallande nåd över er. 15 Tack Gud för hans obeskrivliga fria gåva!

10

Paulus försvarar sin tjänst

1 Men jag själv, Paulus, uppmanar er genom Kristi mildhet och vänlighet, jag som inför ansiktet är ödmjuk bland er men iväg är modig mot er. 2 Och jag bönfaller att jag inte där måste vara modig med den förtröstan som jag tänker våga mot vissa som tänker att vi vandrar som på köttets vis. 3 För även om vi vandrar i kött, strider vi inte på köttets vis. 4 För våra stridsvapen är inte köttsliga, utan mäktiga genom* Gud till nedtagande av fästen, och vi tar ner resonemang 5 och varje höjd som höjer sig mot kunskapen om Gud, och vi tillfångatar varje tanke till hörsamheten hos Kristus 6 och har det berett att skipa rätt mot varje ohörsamhet, när er hörsamhet blivit uppfylld.

7 Det som är inför ansiktet ser ni*. Om någon har övertygat sig själv om att tillhöra Kristus ska han tänka detta igen för sig själv, att liksom han tillhör Kristus, så även vi. 8 För [även*] om jag något ännu mer skulle stoltsera över vår auktoritet, som Herren har gett till uppbyggelse och inte till ert nedtagande, kommer jag inte att behöva skämmas, 9 så att jag inte tycks skrämma er med breven. 10 ”För breven”, säger man, ”är tunga och starka, men hans närvaro till kroppen är svag och ordet föraktat.” 11 Detta ska en sådan tänka: att så som vi är i ord genom brev när vi är iväg, sådana är vi också när vi är där i gärning.

12 För vi vågar inte indela eller jämföra oss själva med vissa av dem som lyfter fram sig själva. Nej, när de mäter sig med sig själva* och jämför sig med sig själva förstår de inte. 13 Men vi ska inte stoltsera måttlöst, utan efter måttet av det arbetsfält* som Gud har tilldelat oss som mått: att nå fram även till er. 14 För det är inte som att vi inte har nått fram till er och sträcker oss för långt. För även fram till er kom vi före med Kristi evangelium, 15 och vi stoltserar inte måttlöst över andras mödor, men vi har ett hopp: att när er tro växer bland er få göras större i vårt arbetsfält till överflöd, 16 till att evangelisera i områden bortom ert och inte stoltsera på en annans arbetsfält över det som redan är berett. 17 *Men den som är stolt ska vara stolt i Herren. 18 Det är ju inte den som lyfter fram sig själv, att denne är godkänd, utan den som Herren lyfter fram.

11

Paulus och de falska apostlarna

1 O att ni stod ut med mig, med något litet av vettlöshet! Dock står ni också ut med mig. 2 För jag är nitisk för er med Guds nit. Jag har ju passat ihop er med en enda man, för att ställa fram en ren jungfru för Kristus. 3 Men jag fruktar så att inte, såsom ormen grundlurade Eva med sin slughet, era tankar ska fördärvas från uppriktigheten och renheten gentemot Kristus.

4 För om den som kommer förkunnar en annan Jesus som vi inte har förkunnat, eller ni tar emot en annan ande som ni inte har tagit emot, eller ett annat evangelium som ni inte mottagit, står ni mycket väl ut. 5 För jag tänker att jag inte kommit till korta mot de överstora apostlarna. 6 Och om än obildad till ordet, dock inte till kunskapen. Nej, i allt har vi visat det i alla stycken för er.

7 Eller var det en synd jag gjorde, när jag ödmjukade mig själv för att ni skulle upphöjas? Att jag gratis evangeliserade Guds evangelium för er? 8 Andra församlingar plundrade jag genom att ta emot sold för er betjäning. 9 Och när jag var där hos er och led brist låg jag ingen till last, för min brist uppfylldes ännu mer av syskonen som kom från Makedonien. Och i allt har jag bevarat mig själv obetungande för er, och kommer att bevara mig så. 10 Det är Kristi sanning i mig att detta stoltserande inte ska spärras för mig i Achaias regioner. 11 Varför? För att jag inte älskar er? Gud vet att jag gör det.

12 Och det jag gör kommer jag också att göra, för att hugga bort tillfället från dem som vill ha ett tillfälle att befinnas så som också vi i det de stoltserar över. 13 För sådana är falska apostlar, svekfulla arbetare som omformar sig till Kristi apostlar. 14 Och ingen undran, för Satan själv omformar sig till en ljusets ängel. 15 Det är då inte stort om även hans tjänare omformar sig som rättfärdighetstjänare. Deras slut ska bli efter deras gärningar.

Apostelns mödor

16 Åter säger jag: ingen ska tänka sig att jag är vettlös. Och annars ska ni också motta mig som en vettlös, så att även jag får stoltsera något lite. 17 Det jag nu talar, talar jag inte på Herrens vis utan som i vettlöshet, i denna stolthetens tillförsikt*. 18 Då många stoltserar på köttets vis ska också jag stoltsera. 19 För ni står gärna ut med de vettlösa, ni som är kloka. 20 För ni står ut om någon förslavar er, om någon äter upp, om någon tar, om någon höjer sig, om någon pryglar er i ansiktet. 21 Till oheder säger jag det, som att vi har varit svaga.

Men i det som någon vågar – i vettlöshet säger jag detta – vågar också jag. 22 Är de hebreer? Jag också. Är de israeliter? Jag också. Är de Abrahams säd? Jag också. 23 Är de Kristi tjänare? Vanvettigt talar jag: Jag än mer. I mödor ännu mer, i fängelser ännu mer, i slag översvallande, i dödsfaror många gånger. 24 Av judar har jag fem gånger fått fyrtio rapp minus ett. 25 Tre gånger blev jag spöad, en gång stenad. Tre gånger led jag skeppsbrott. En natt och dag på djupet har jag gjort. 26 På vägfärder många gånger: i faror från floder, faror från rövare, faror från mitt släkte, faror från folkslag, faror i stad, faror i ödetrakt, faror på hav, faror bland falska syskon. 27 Med möda och slit, många gånger i nattvakor. I svält och törst, många gånger i fastor, i kyla och nakenhet.

28 Utom det som är förutom har jag ansvaret varje dag, bekymret för alla församlingarna. 29 Vem är svag och jag är inte svag? Vem blir skandaliserad och jag glöder inte? 30 Om jag måste stoltsera, ska jag stoltsera med det som hör till min svaghet. 31 Herren Jesu Gud och Far vet, han som är välsignad till eonerna, att jag inte ljuger. 32 I Damaskus bevakade kung Aretas etnark damaskenernas stad för att fånga mig, 33 och genom ett fönster blev jag i en flätkorg nedfirad genom muren och undkom hans händer.

12

Visioner och uppenbarelser

1 Jag måste stoltsera. Det gagnar inte, men jag ska komma till visioner och uppenbarelser från Herren. 2 Jag vet en människa i Kristus som för fjorton år sedan – antingen i kroppen, jag vet inte, eller utom kroppen: jag vet inte, Gud vet – en sådan blev ryckt upp till tredje himlen. 3 Och jag vet en sådan människa – antingen i kroppen eller utan kroppen, jag vet inte, Gud vet – 4 att han rycktes upp till paradiset och hörde osägliga ord som det inte är tillåtet för en människa att tala.

5 Över en sådan ska jag stoltsera. Men över mig själv ska jag inte stoltsera, utom med svagheterna. 6 För om jag skulle vilja stoltsera skulle jag inte vara vettlös, för jag skulle säga sanningen. Men jag skonar er, så att ingen tänker mer om mig än det han ser hos mig eller hör [något*] från mig, 7 även för det utomordentliga i uppenbarelserna.

Därför, för* att jag inte ska förhäva mig, har det getts mig en tagg* i köttet, en ängel från Satan för att puckla på mig så att jag inte förhäver mig. 8 Om denna har jag tre gånger till Herren vädjat att den ska avlägsna sig från mig. 9 Och han har sagt mig: ”Det räcker för dig med min nåd. För kraften fullbordas i svaghet.”

Än mer gärna ska jag då snarare stoltsera med mina svagheter, för att Kristi kraft ska ha sitt tält över mig. 10 Därför finner jag behag i svagheter, i skymfer, i nödtvång, i förföljelser och trångmål för Kristi skull. För när jag är svag, då är jag mäktig.

Inför apostelns besök i Korinth

11 Jag har blivit en vettlös. Ni har nödgat mig. Jag borde ju ha blivit framlyft av er. För jag har inte kommit till korta mot de överstora apostlarna, även om jag ingenting är. 12 Apostelns tecken har utförts bland er i all uthållighet, med tecken och under och kraftgärningar. 13 För i vad är det som ni blev eftersatta mer än de övriga församlingarna? Utom att jag själv inte låg er till last. Efterskänk mig denna orätt!

14 Se, detta är tredje gången jag har det berett att komma till er. Och jag ska inte ligga till last. För jag söker inte det som är ert, utan er. För barnen är inte skyldiga att spara ihop åt föräldrarna, utan föräldrarna åt barnen. 15 Och jag ska än mer gärna spendera och bli utspenderad för era själars skull. Om jag älskar er ännu mer, blir jag då sämre älskad?

16 Men må så vara. Jag har inte betungat er. Men då jag är slug, kanske jag med list har tagit er? 17 Inte är det någon av dem jag har sänt till er, att jag genom honom har utnyttjat er? 18 Jag uppmanade Titus och sände brodern med. Inte har väl Titus utnyttjat er? Är det inte i samma ande vi har vandrat? Inte i samma fotspår?

19 Sedan länge har ni tänkt er att det är inför er vi försvarar oss. Det är inför Gud i Kristus vi talar. Och allt, mina älskade, är för er uppbyggelse. 20 För jag fruktar så att inte jag kommer och finner er sådana som jag inte vill, och jag blir funnen för er sådan som ni inte vill. Så att det inte finns osämja, rivalitet, raserier, självhävdelser, förtal, viskningar, uppblåstheter, oroligheter. 21 Så att inte åter när jag kommer* min Gud ödmjukar mig inför er, och jag får sörja över många som förut har syndat och inte ändrat sinne över den orenhet och otukt och hämningslöshet som de har begått.

13

1 *Detta är tredje gången jag kommer till er. Vid två vittnens mun och tre ska varje ord stå fast. 2 Jag har förut sagt och förutsäger, som när jag var där andra gången och även nu när jag är iväg, för dem som förut har syndat och till alla de övriga: att när jag kommer åter ska jag inte skona, 3 då ni söker beprövadhet att i mig talar Kristus. Han är gentemot er inte svag, utan mäktig bland er. 4 För han blev också korsfäst utifrån svaghet, men han lever utifrån Guds kraft. För vi är också svaga i honom, men vi ska leva med honom utifrån Guds kraft gentemot er.

5 Pröva er själva om ni är i tron, bepröva er själva. Eller känner ni inte er själva, att Jesus Kristus är i er? Om ni väl inte är odugliga? 6 Men jag hoppas att ni ska förstå att vi inte är odugliga. 7 Och vi önskeber till Gud att ni inte ska göra något ont. Inte för att vi ska visa oss godkända, utan för att ni ska göra det som är bra, och vi kan då vara som odugliga.

8 För vi kan inte något emot sanningen, utan bara för sanningen. 9 För vi gläder oss när vi är svaga och ni är mäktiga. Detta önskeber vi också om: ert förfärdigande. 10 Därför skriver jag detta när jag är iväg, för att inte när jag är där behöva uppträda strängt med den auktoritet som Herren har gett mig, till uppbyggelse och inte till nedtagande.

Sluthälsningar

11 För övrigt, syskon: Gläd er. Låt er förfärdigas. Låt er uppmuntras. Tänk detsamma. Var fridsamma. Och kärlekens och fridens Gud ska vara med er.

12 Hälsa varandra med en helig kyss. Hälsar till er gör alla de heliga. 13 Herren Jesu Kristi nåd och Guds kärlek och den heliga Andens delaktighet vare med er alla.

* 1:12 1:12 uppriktighet Andra handskrifter: ”helighet”

* 1:14 1:14 vår Herre Andra handskrifter: ”Herren”

* 1:17 1:17 samtidigt är ”ja, ja” och ”nej, nej” Eller ”ska vara ja, ja och nej, nej”

* 1:22 1:22 förskott Eller ”handpenning” (även i 5:5)

* 3:2 3:2 våra Andra handskrifter: ”era”

* 3:18 3:18 Herrens Ande Eller ”Herren, Anden”

* 4:6 4:6Citatet sammanfattar t ex 1 Mos 1:2-3

* 4:13 4:13Ps 116:10

* 5:3 5:3 iklädda Andra handskrifter: ”avklädda”

* 5:14 5:14 ansätter Eller ”upptar” eller ”håller ihop”

* 5:17 5:17 urtida Eller ”urgamla”

* 6:2 6:2Jes 49:8

* 6:15 6:15 Beliar Hebreiska för ”utan värde” (djävulen)

* 6:16 6:163 Mos 26:11f

* 6:17 6:17fJes 52:11

* 6:18 6:182 Sam 7:14

* 7:4 7:4 frimodighet Eller ”öppenhet”

* 7:8 7:8 ju Andra handskrifter: [-]

* 8:7 8:7 från oss bland er Andra handskrifter: ”från er bland oss”

* 8:15 8:152 Mos 16:18

* 8:19 8:19 egen Andra handskrifter: [-]

* 9:4 9:4 denna tillförsikt Eller ”detta projekt”

* 9:7 9:7Ords 22:8 (Septuaginta)

* 9:8 9:8 självförsörjning Eller ”förnöjsamhet”

* 9:9 9:9Ps 112:9

* 9:12 9:12 många Eller ”mångas”

* 10:4 10:4 genom Eller ”inför”

* 10:7 10:7 ser ni Eller ”ska ni se”

* 10:8 10:8 även Andra handskrifter: [-]

* 10:12 10:12 med sig själva Eller ”med varann” (2 ggr)

* 10:13 10:13 det arbetsfält Eller ”den måttstock” (även i 10:15, 16)

* 10:17 10:17Jer 9:24

* 11:17 11:17 denna stolthetens tillförsikt Eller ”detta stoltserandets projekt”

* 12:6 12:6 något Andra handskrifter: [-]

* 12:7 12:7 Därför, för Andra handskrifter: ”För”

* 12:7 12:7 tagg Eller ”påle”

* 12:21 12:21 åter när jag kommer Eller ”när jag kommer åter”

* 13:1 13:15 Mos 19:15

Till galaterna

1

2

3

4

5

6

Till galaterna

1

Hälsning

1 Från Paulus, apostel – sänd inte av människor eller genom en människa, utan genom Jesus Kristus och Gud Fader som har uppväckt honom från de döda – 2 och från alla syskonen här med mig. Till församlingarna i Galatien: 3 Nåd åt er och frid från Gud vår Far och Herren Jesus Kristus, 4 som har gett sig själv för våra synder för att ta ut oss ur den innevarande onda eonen efter vår Guds och Fars vilja. 5 Hans är äran till eonernas eoner. Amen.

Inget annat evangelium

6 Jag är förundrad att ni så fort förflyttar er från honom som har kallat er i [Kristi] nåd till ett annat evangelium – * 7 som inte är ett annat, utan det är några som oroar er och vill förvända Kristi evangelium. 8 Men även om vi eller en ängel från himlen skulle evangelisera [för er*] emot det vi har evangeliserat för er, ska han vara anatema. 9 Såsom vi förut sagt, säger jag också nu igen: om någon evangeliserar er emot det ni har tagit emot, ska han vara anatema.

10 För är det nu människor jag söker övertyga, eller Gud? Eller söker jag behaga människor? Om det ännu var människor jag sökte behaga, vore jag inte Kristi fasttjänare.

Inte av mänskligt ursprung

11 För jag kungör för er, syskon, om evangeliet som har evangeliserats av mig, att det inte är på en människas vis. 12 För inte heller är det från en människa jag har tagit emot det eller blivit undervisad, utan genom Jesu Kristi uppenbarelse.

13 För ni har hört om mitt agerande en gång inom judendomen, att jag utomordentligt förföljde Guds församling och började utplåna den. 14 Och jag gick fram inom judendomen utöver många jämnåriga i mitt släkte och var ännu mer nitisk för mina fäders traditioner.

15 Men när Gud, som har avskilt mig från min mors moderliv och kallat genom sin nåd, behagade 16 uppenbara sin Son i mig* för att jag ska evangelisera om honom bland folkslagen, lade jag inte direkt fram det för kött och blod 17 eller gick upp till Jerusalem, till dem som var apostlar före mig. Nej, jag gick iväg till Arabien och återvände igen till Damaskus.

18 Sedan, efter tre år, gick jag upp till Jerusalem för att bekanta mig med Kefas, och blev kvar hos honom femton dagar. 19 Men någon annan av apostlarna såg jag inte, utom Jakob, Herrens bror. 20 Och det jag skriver till er, se: det är inför Gud att jag inte ljuger. 21 Sedan for jag till Syriens och Kilikiens regioner. 22 Men jag var okänd till ansiktet för Judeens församlingar i Kristus, 23 och de hörde bara att: ”Han som förföljde oss en gång, nu evangeliserar han om tron som han en gång började utplåna.” 24 Och de ärade Gud för mig*.

2

Mötet med de ansedda i Jerusalem

1 Sedan, efter fjorton år, gick jag åter upp till Jerusalem med Barnabas och tog även med Titus. 2 Och jag gick upp efter en uppenbarelse och lade upp för dem evangeliet som jag förkunnar bland folkslagen. Men enskilt, för de ansedda, så att jag inte springer eller har sprungit förgäves.

3 Men inte ens Titus, som var med mig och är grek, blev nödgad att omskära sig. 4 Och det var på grund av de insmugna falska syskonen, som hade tagit sig in för att spionera på vår frihet som vi har i Kristus Jesus för att förslava oss. 5 Inte ens för en stund gav vi efter för dem till underordning, för att evangeliets sanning skulle förbli hos er.

6 Och från dem som ansågs vara något – hurdana de en gång var är för mig inte viktigt, Gud tar inte emot en människas ansikte – lade nämligen inte de ansedda fram något mer för mig. 7 Utan tvärtom: när de såg att jag blivit anförtrodd med evangeliet för förhuden liksom Petrus för omskärelsen, 8 för han som har verkat i Petrus till apostolat för omskärelsen har verkat också i mig för folkslagen, 9 och när de förstod den nåd som har getts mig – Jakob och Kefas och Johannes, de som ansågs vara pelare – gav de mig och Barnabas högra handen till gemenskap: att vi ska till folkslagen och de till omskärelsen. 10 Det var bara de fattiga, att vi skulle minnas dem. Det har jag också ivrat för, att göra just detta.

Paulus går emot Kefas

11 Men när Kefas kom till Antiochia stod jag emot honom rakt i ansiktet, eftersom han var dömd. 12 För innan det kom några från Jakob, åt han tillsammans med folkslagen. Men när de kom, skyggade han undan och avskilde sig själv, då han fruktade dem av omskärelsen. 13 Och med honom hycklade [även*] de övriga judarna, så att till och med Barnabas drogs med i deras hyckleri.

14 Men när jag såg att de inte vandrar rätt efter evangeliets sanning, sade jag till Kefas inför alla: ”Om du som är jude lever som hos folkslagen och inte judaiskt, hur kan du nödga folkslagen att judaisera?”*

Rättfärdig av tro

15 Vi är judar av naturen och inte syndare från folkslag. 16 [Men*] då vi vet att en människa inte förklaras rättfärdig av laggärningar utan genom tro på* Jesus Kristus, har också vi kommit till tro på Kristus Jesus, för att bli rättfärdigförklarade av tro på Kristus och inte av laggärningar. För av laggärningar rättfärdigförklaras inget kött.

17 Men om vi söker förklaras rättfärdiga i Kristus och även själva befinns vara syndare, är då Kristus en syndens tjänare? Får inte ske! 18 För om jag bygger upp detta igen som jag rev ner, demonstrerar jag att jag själv är en överträdare. 19 För jag har genom lag dött gentemot lag, för att leva gentemot Gud. Med Kristus är jag korsfäst. 20 Och jag lever, men inte längre jag, utan nu lever i mig Kristus. Och det jag nu lever i köttet lever jag i tro på Guds Son, som har älskat mig och utlämnat sig själv för mig. 21 Jag avvisar inte Guds nåd. För om det är genom lag rättfärdighet kommer, då har Kristus dött utan orsak.

3

Abrahams barn av tro

1 O oförnuftiga galater! Vem har förhäxat er, ni som för ögonen har fått Jesus Kristus frammålad som korsfäst? 2 Detta enda vill jag få reda på från er: var det av laggärningar ni fick ta emot Anden, eller av hörande i tro? 3 Är ni så oförnuftiga? När ni påbörjat i Ande, är det nu i kött ni fullbordar? 4 Har ni lidit* så mycket i onödan? Om det nu också var i onödan. 5 Han som alltså bibringar er Anden och verkar kraftgärningar bland er, är det av laggärningar? Eller av hörande i tro?

6 *Liksom Abraham: han trodde Gud, och det räknades honom till rättfärdighet. 7 Förstå då att de som är av tro, dessa är söner till Abraham. 8 *Och då Skriften förutsåg att Gud av tro förklarar folkslagen rättfärdiga, evangeliserade den i förväg för Abraham att: I dig ska alla folkslagen bli välsignade. 9 Alltså blir de som är av tro välsignade med den troende Abraham.

10 *Alla som är av laggärningar är nämligen under förbannelse, för det är skrivet att: Förbannad är var och en som inte blir kvar i allt som är skrivet i lagens bokrulle för att göra det. 11 *Men att ingen genom lag förklaras rättfärdig inför Gud är tydligt, eftersom den rättfärdige av tro ska leva. 12 *Men lagen är inte av tro. Nej, den som gör dem ska leva genom dem. 13 *Kristus har köpt loss oss från lagens förbannelse och i vårt ställe blivit en förbannelse, eftersom det är skrivet: Förbannad är var och en som är upphängd på trä, 14 för att Abrahams välsignelse skulle komma till folkslagen i Jesus Kristus, så att vi får ta emot Andens löfte genom tron.

Lagen upphäver inte löftet

15 Syskon, på en människas vis talar jag: Även en människas testamente, väl bekräftat, är det ingen som annullerar eller utökar. 16 *Och det var till Abraham löftena sades, och till hans säd. Han säger inte: ”och till sädar”, som vid många, utan som vid en: och till din säd, som är Kristus. 17 Och detta menar jag: ett testamente* i förväg bekräftat av Gud kan inte lagen, som kom efter fyrahundra och trettio år, ogiltigförklara så att det upphäver löftet. 18 För om arvet är av lag, är det inte längre av löfte. Men till Abraham har Gud skänkt det genom ett löfte.

19 Varför* kom då lagen? För överträdelsernas skull blev den tillagd, fram tills den säd åt vilken det utlovats kom, och förordnad genom änglar i en medlares hand. 20 Och medlaren är inte bara för en enda. Men Gud är en.

21 Är då lagen emot Guds löften? Får inte ske! För om det hade getts en lag som kunde levandegöra, hade rättfärdigheten verkligen varit av lag. 22 Men nu inneslöt Skriften allt under synd, för att löftet av tro på Jesus Kristus ska ges åt dem som tror. 23 Innan tron kom var vi bevakade av lag, inneslutna fram till den tro som skulle uppenbaras. 24 Alltså har lagen blivit vår uppfostrare fram till Kristus, för att vi av tro ska förklaras rättfärdiga. 25 Men när tron har kommit är vi inte längre under en uppfostrare.

Abrahams barn och arvingar

26 För alla är ni Guds söner genom tron i Kristus Jesus. 27 För alla ni som blivit döpta in i Kristus har iklätt er Kristus. 28 Det finns inte jude eller grek, finns inte fasttjänare eller fri, finns inte man och kvinna. För alla är ni ett i Kristus Jesus. 29 Och om ni tillhör Kristus, då är ni Abrahams säd, arvingar efter löfte.

4

1 Men jag menar: så lång tid arvingen är ett småbarn skiljer han sig inte från en fasttjänare, även om han är herre till allt, 2 utan är under förmän och förvaltare fram till faderns förutbestämda dag.

3 Så även vi. När vi var småbarn, var vi förslavade under världens element*. 4 Men när tidens fullhet kom sände Gud ut sin Son, född av kvinna, född under lag, 5 för att köpa loss dem som var under lag, för att vi skulle erhålla adoptionen. 6 Och eftersom ni är söner har Gud sänt ut sin Sons Ande i våra hjärtan, och den ropar: ”Abba! Far!” 7 Alltså är du inte längre fasttjänare utan son. Och om son, också arvinge genom Gud.

Vänd inte tillbaka till lagen

8 Men då när ni inte kände Gud, fasttjänade ni dem som av naturen inte är gudar. 9 Men nu när ni har lärt känna Gud, och snarare blivit kända av Gud, hur kan ni vända om igen till de svaga och fattiga elementen som ni åter på nytt vill fasttjäna? 10 Dagar vaktar ni noga på, och månader och tider och år. 11 Jag fruktar för er skull, så att jag inte i onödan har slitit för er.

12 Bli som jag. För även jag blev som ni. Syskon, jag bönfaller er. Inget orätt mot mig har ni gjort. 13 Men ni vet att det var på grund av en köttets svaghet jag evangeliserade för er tidigare. 14 Och denna er prövning i mitt kött föraktade ni inte eller spottade åt. Nej, som en Guds ängel välkomnade ni mig, som Kristus Jesus. 15 Var är nu er saligprisning? För jag vittnar för er att ni, om möjligt, hade grävt ut era ögon och gett till mig. 16 Alltså: har jag blivit er fiende när jag är sann mot er?

17 De är nitiska för er, men inte på ett bra sätt. Nej, utestänga er vill de, så att ni är nitiska för dem. 18 Och det är bra att vara nitisk* i det som är bra, alltid och inte bara under det att jag är där hos er.

19 Mina barn, som jag åter har värkar med, fram tills Kristus har gestaltats i er! 20 Men jag hade velat vara där hos er nu och förändra min röst. För jag är villrådig med er.

Hagar och Sara som exempel

21 Säg mig, ni som vill vara under lag: lyssnar ni inte till lagen? 22 För det är skrivet att Abraham hade två söner, en från tjänsteflickan och en från den fria hustrun. 23 Men han från tjänsteflickan var född efter kött, och han från den fria genom löfte.

24 Detta är allegoriserande, för dessa kvinnor är två förbund. Ett är från berget Sinai som föder till slaveri, det är Hagar. 25 Och Hagar är Sinai berg* i Arabien, och det motsvarar det nuvarande Jerusalem, för det fasttjänar med sina barn. 26 Men Jerusalem där ovan är fritt, och det är vår moder. 27 *För det är skrivet:

Fröjda dig, du ofruktsamma som inte föder!

Brist ut och ropa, du som inte har värkar!

För den övergivnas barn är många,

fler än hennes som har mannen.

28 Och ni, syskon, på Isaaks vis är ni* löftets barn. 29 Men såsom då, att den som var född efter kött förföljde den efter Ande, så också nu. 30 *Men vad säger Skriften? Driv ut tjänsteflickan och hennes son. För aldrig ska tjänsteflickans son få ärva med den frias son. 31 Därför, syskon, är vi inte en tjänsteflickas barn utan den frias.

5

Frihet i Kristus

1 Till den friheten har Kristus gjort oss fria. Stå då fasta och bli inte åter inhållna i slaveriets ok. 2 Se: jag, Paulus, säger er att om ni omskär er, kommer inte Kristus att göra någon nytta för er. 3 Och jag vittnar igen för varje människa som omskär sig att han är förpliktad att göra hela lagen. 4 Ni är upphävda från Kristus, ni som rättfärdigförklarar er genom lag. Ni har fallit bort ur nåden. 5 För vi väntar genom Ande av tro ett rättfärdighetens hopp. 6 För i Kristus Jesus har varken omskärelse eller förhud någon kraft, utan tro som verkar genom kärlek.

7 Ni sprang bra. Vem har förhindrat er, så att ni inte övertygas av sanningen? 8 Den övertalningen är inte från honom som kallar er. 9 En liten surdeg syrar hela degen. 10 Jag förtröstar på er i Herren att ni inte ska tänka något annat. Men den som oroar er ska bära domen, vem han än är.

11 Men jag, syskon: om jag fortfarande förkunnar omskärelse, varför blir jag fortfarande förföljd? Då hade korsets skandal varit upphävd. 12 O att de också skulle hugga av sig, de som väcker uppror hos er!

13 För ni är kallade till frihet, syskon. Låt bara inte friheten bli till ett tillfälle för köttet, utan fasttjäna varandra genom kärleken. 14 *För hela lagen har i ett enda ord uppfyllts, i att: Du ska älska din nästa som dig själv. 15 Men om ni biter och äter upp varandra, se upp att ni inte förtärs av varandra.

Köttets gärningar och Andens frukt

16 Men jag säger: vandra i Ande och ni kommer aldrig att fullborda köttets begär. 17 För köttet har begär emot Anden, och Anden emot köttet. För dessa är emot varandra så att det ni vill, det gör ni inte. 18 Men om ni leds av Ande är ni inte under lag. 19 Och uppenbara är köttets gärningar, som är otukt, orenhet, hämningslöshet, 20 avgudadyrkan, häxkonst*, fiendskaper, osämja, rivalitet, raserier, självhävdelser, splittringar, fraktioner, 21 avundsjukor*, rus, orgier och det som är likt detta. Detta förutsäger jag för er, så som jag förut har sagt, att de som begår sådant inte kommer att ärva Guds rike.

22 Men Andens frukt är kärlek, glädje, frid, tålamod, snällhet, godhet, trohet*, 23 mildhet, självbehärskning. Mot sådant finns ingen lag. 24 Och de som tillhör Kristus [Jesus] har korsfäst köttet med lidelserna och begären. 25 Om vi lever genom Ande, låt oss också vara i linje med Ande. 26 Låt oss inte bli fåfänga, utmana varandra, avundas varandra.

6

Bär varandras bördor

1 Syskon, även om en människa skulle bli påkommen i något felsteg, ska ni som är andliga förfärdiga en sådan i ande av mildhet, medan du observerar dig själv så att inte också du blir frestad. 2 Varandras tyngder ska ni bära och så uppfylla Kristi lag. 3 För om någon tycker sig vara något men ingenting är, duperar han sig själv. 4 Men sin egen gärning ska var och en bepröva och sedan ha stoltheten bara för sig själv, och inte gentemot den andre. 5 För var och en kommer att bära sin egen börda.

6 Men den som blir underrättad i ordet ska vara delaktig med* den som underrättar i allt gott. 7 Förvilla er inte. Gud fnyser man inte åt. För det en människa sår, detta ska han också skörda. 8 För den som sår i sitt eget kött ska från köttet skörda förgängelse. Men den som sår i Anden ska från Anden skörda eoniskt liv. 9 Och när vi gör det som är bra, ska vi inte tappa modet. För i sinom tid ska vi få skörda, om vi inte mattas. 10 När vi alltså då har tillfälle ska vi utföra det som är gott mot alla, och särskilt mot familjemedlemmarna i tron.

Slutord

11 Se med vilka stora bokstäver jag skrivit till er med min hand. 12 Alla de som vill visa upp ett fint ansikte i kött, dessa nödgar er att omskära er bara för att inte bli förföljda för Kristi kors. 13 För inte ens de som omskär sig* iakttar lagen själva. Men de vill att ni omskär er, så att de kan stoltsera över ert kött.

14 Men för mig får inte ske att jag stoltserar. Utom över vår Herre Jesu Kristi kors, genom vilket* världen är korsfäst för mig och jag för världen. 15 För varken omskärelse eller förhud är något, utan en ny skapelse. 16 Och alla som är i linje med detta rättesnöre, frid över dem och barmhärtighet, och över Guds Israel.

17 I övrigt får ingen skaffa mig besvär. För jag bär Jesu stigmata* i min kropp. 18 Vår Herre Jesu Kristi nåd vare med er ande, syskon. Amen.

* 1:6 1:6 Kristi Andra handskrifter: [-]

* 1:8 1:8 för er Andra handskrifter: [-]

* 1:16 1:16 i mig Eller ”för mig” eller ”genom mig”

* 1:24 1:24 för mig Eller ”i mig”

* 2:13 2:13 även Andra handskrifter: [-]

* 2:14 2:14 Enligt annan tolkning fortsätter citatet till kapitlets slut

* 2:16 2:16 Men Andra handskrifter: [-]

* 2:16 2:16 tro på Jesus Kristus Eller ”Jesu Kristi trofasthet”

* 3:4 3:4 lidit Eller ”upplevt”

* 3:6 3:61 Mos 15:6

* 3:8 3:81 Mos 12:3

* 3:10 3:105 Mos 27:26

* 3:11 3:11Hab 2:4

* 3:12 3:123 Mos 18:5

* 3:13 3:135 Mos 21:23

* 3:16 3:161 Mos 15:18

* 3:17 3:17 testamente Eller ”förbund”

* 3:19 3:19 Varför kom Eller ”Vad är”

* 4:3 4:3 element Eller ”elementära grunder” eller ”himlakroppar” eller ”kosmiska makter” (även i 4:9)

* 4:18 4:18 vara nitisk Eller ”man är nitisk för er”

* 4:25 4:25 Och Hagar är Sinai berg Andra handskrifter: ”För Sinai är ett berg”

* 4:27 4:27Jes 54:1

* 4:28 4:28 ni... ni Andra handskrifter: ”vi... vi”

* 4:30 4:301 Mos 21:10

* 5:14 5:143 Mos 19:18

* 5:20 5:20 häxkonst Eller ”drogande”

* 5:21 5:21 avundsjukor Andra handskrifter: ”avundsjukor, mord”

* 5:22 5:22 trohet Eller ”tro” eller ”trofasthet”

* 6:6 6:6 vara delaktig med Eller ”ge delaktighet till”

* 6:13 6:13 omskär sig Andra handskrifter: ”har omskurit sig”

* 6:14 6:14 vilket Eller ”vilken” (Jesus)

* 6:17 6:17 stigmata Märken (sår eller ägande)

Till efesierna

1

2

3

4

5

6

Till efesierna

1

Hälsning

1 Från Paulus, Kristi Jesu apostel genom Guds vilja. Till de heliga som är [i Efesos] och* troende på Kristus Jesus: 2 Nåd åt er och frid från Gud vår Far och Herren Jesus Kristus.

Andlig välsignelse i Kristus

3 Välsignad är vår Herre Jesu Kristi Gud och Far, som har välsignat oss med all andlig välsignelse i det himmelska i Kristus, 4 liksom han har utvalt oss i honom före världens grundläggning till att vara heliga och felfria inför honom i kärlek,* 5 och förutbestämt oss till adoption genom Jesus Kristus hos honom efter hans viljas välbehag, 6 till lovord för äran i hans nåd, med vilken han har benådat oss i den Älskade. 7 I honom har vi återlösningen genom hans blod, förlåtelsen för felstegen, efter rikedomen i hans nåd 8 som han har låtit överflöda till oss med all vishet och klokhet, 9 sedan han kungjort för oss sin viljas mysterium efter hans välbehag, som han har föresatt sig i honom 10 till en förvaltning i tidernas fullhet: att sammanfatta allt i Kristus, det i himlarna och det på jorden i honom.

11 I honom har vi också fått vår lott, förutbestämda enligt föresats från honom som verkar allt efter sin viljas plan, 12 för att vi ska vara till lovord för hans ära, vi som i förväg har satt hopp till Kristus. 13 I honom har också ni, sedan ni hört sanningens ord, er frälsnings evangelium, i honom har också ni kommit till tro och fått sigillet genom löftets heliga Ande, 14 som är ett förskott* på vårt arv fram till förvärvets återlösning, till lovord för hans ära.

Tacksägelse och förbön

15 Därför, när också jag har hört om tron hos er på* Herren Jesus och kärleken* till alla de heliga, 16 slutar jag inte att tacka för er medan jag gör hågkomst vid mina böner: 17 att vår Herre Jesu Kristi Gud, härlighetens Far, ska ge er en Ande av vishet och uppenbarelse med insikt om honom, 18 med ert hjärtas ögon upplysta så att ni förstår vilket hopp det finns i hans kallelse, vilken rikedom av härlighet i hans arv bland de heliga 19 och vilken översvallande storhet i hans makt för er som tror, efter hans styrkas väldighets inverkan.

20 Med den verkade han i Kristus, när han uppväckte honom från de döda och satte vid sin högra hand i det himmelska, 21 högt över varje furstlighet och auktoritet och makt och herradöme och varje namn som nämns, inte bara i denna eon utan också i den kommande. 22 *Och allt underordnade han under hans fötter. Och honom gav han som huvud över allt åt församlingen, 23 som är hans kropp, fullheten av honom som uppfyller allt i alla.

2

Från död till liv

1 Så även er, som var döda genom era felsteg och synder, 2 i vilka ni en gång vandrade efter denna världs eon, efter fursten över luftens auktoritet, den ande som nu verkar i ohörsamhetens söner. 3 Bland dem har också vi alla agerat en gång i vårt kötts begär och gjort köttets och hågarnas viljor. Och vi var vredens barn av naturen, såsom även de övriga.

4 Men Gud, som är rik på barmhärtighet på grund av den stora kärlek med vilken han har älskat oss, 5 även när vi var döda genom felstegen, har levandegjort oss med Kristus – av nåd är ni frälsta – 6 och samuppväckt och satt oss tillsammans i det himmelska i Kristus Jesus, 7 för att i de kommande eonerna uppvisa den översvallande rikedomen i hans nåd genom ljuvhet mot oss i Kristus Jesus. 8 För av nåden är ni frälsta genom tro. Och detta är inte av er, Guds är äregåvan, 9 inte av gärningar för att ingen ska stoltsera. 10 För hans alster är vi, skapade i Kristus Jesus för goda gärningar som Gud i förväg har berett för att vi ska vandra i dem.

Skiljemuren riven

11 Därför ska ni minnas att en gång var ni folkslag i köttet, de som kallas förhud av det som kallas omskärelsen, handgjord i kött – 12 att ni på den tiden var utan Kristus, alienerade från medborgarskapet i Israel och främlingar för löftets förbund, och hade inget hopp och var utan Gud i världen.

13 Men nu, i Kristus Jesus, har ni som en gång var långt borta kommit nära genom Kristi blod. 14 För han är vår frid, han som har gjort de båda till ett och rivit stängslets skiljemur, fiendskapen i sitt kött, 15 när han stoppade budens lag med dess edikt för att skapa de två i honom till en enda ny människa och göra frid, 16 och försona de båda i en enda kropp med Gud genom korset, sedan han dödat fiendskapen genom det. 17 Och han har kommit och evangeliserat frid för er som är långt borta och frid för dem som är nära, 18 för genom honom har vi båda tillträdet i en enda Ande till Fadern.

19 Alltså är ni då inte längre främlingar och utbölingar, utan ni är medborgare med de heliga och Guds familjemedlemmar, 20 påbyggda på apostlarnas och profeternas grund medan dess ytterhörnsten är Kristus Jesus. 21 I honom blir hela byggnaden sammanfogad och växer till en helig tempelbyggnad i Herren. 22 I honom blir också ni sammanbyggda till en Guds boningsplats i Ande.

3

Kristi mysterium uppenbarat

1 Tack vare detta vill jag, Paulus, Kristi [Jesu] fånge för er från folkslagen – 2 om ni nu har hört om Guds nåds förvaltning som har getts mig för er skull, 3 att mysteriet genom uppenbarelse har kungjorts för mig, så som jag förut har skrivit i korthet. 4 I detta kan ni läsa och fatta min förståelse i Kristi mysterium, 5 som i andra släkten inte har kungjorts för människornas söner såsom det nu har uppenbarats för hans heliga apostlar och profeter i Ande: 6 att folkslagen är medarvingar och medkropp och samdelaktiga i löftet i Kristus Jesus genom evangeliet, 7 vars tjänare jag blivit efter Guds nåds fria gåva som har getts mig efter inverkan av hans kraft.

8 Åt mig, den allra minste av alla heliga, har getts denna nåd att för folkslagen evangelisera om Kristi outgrundliga rikedom 9 och upplysa alla vad förvaltningen är av mysteriet, som varit förborgat från eonerna i Gud som skapat allt, 10 för att Guds mångfaldiga vishet nu skulle kungöras för furstligheterna och auktoriteterna i det himmelska genom församlingen, 11 efter eonernas föresats som han gjort i Kristus Jesus vår Herre, 12 i vilken vi har frimodigheten och tillträdet i förtröstan genom tron på honom.

13 Därför ber jag er att inte tappa modet under mina vedermödor för er skull, som är en ära för er.

Förbön och lovprisning

14 Tack vare detta böjer jag mina knän inför Fadern, 15 från vilken varje faderssläkt i himlar och på jord benämns: 16 att han ska ge er efter sin härlighets rikedom att med kraft bli starka genom hans Ande i den inre människan, 17 för att Kristus ska bo genom tron i era hjärtan, i kärlek rotade och grundade, 18 så att ni mäktar helt att begripa med alla de heliga vad bredden är och längden och höjden och djupet 19 och lära känna Kristi kärlek, som översvallar mer än kunskapen, för att bli uppfyllda till all Guds fullhet.

20 Till honom som kan göra övermåttan utöver allt som vi ber om eller fattar, efter den kraft som verkar i oss, 21 till honom hör äran i församlingen och i Kristus Jesus till alla släkten i eonernas eon. Amen.

4

Enhet i Kristi kropp

1 Jag uppmanar därför er, jag som är fången i Herren, att vandra värdigt den kallelse med vilken ni kallats, 2 med all ödmjukhet och mildhet, med tålamod medan ni står ut med varandra i kärlek, 3 ivriga att bevara Andens enhet genom fridens band: 4 en kropp och en Ande, så som ni också har kallats med ett hopp i er kallelse. 5 En Herre, en tro, ett dop, 6 en Gud och allas Far, som är över alla och genom alla och i alla.

7 Men åt var och en av oss har nåden getts efter måttet av Kristi fria gåva. 8 *Därför heter det:

Han steg upp till höjden och förde fångar i fångenskap,

han gav gåvor till människorna.

9 Men det att han steg upp, vad är det om inte att han också steg ner till de lägre [delarna*] av jorden*? 10 Han som steg ner är själv också den som steg upp högt över alla himlarna för att uppfylla allt.

11 Och han gav några som apostlar, andra som profeter, andra som evangelister, andra som herdar och lärare 12 för de heligas förfärdigande till tjänstegärning, till uppbyggelse av Kristi kropp, 13 tills vi alla når fram till enheten i tron och i insikten om Guds Son, till en fullvuxen man, till ett mått av resning som hör till Kristi fullhet 14 så att vi inte mer är småbarn, vågkastade och kringförda med varje lärovind i människornas spel*, i slughet till villfarelsens trick.

15 Nej, vi ska vara sanna i kärlek och växa upp i allt till honom som är huvudet, Kristus, 16 från vilken hela kroppen sammanfogas och sammanhålls genom varje bibringandets ligament, efter inverkan i mått av varje enskild del, och gör kroppens tillväxt till uppbyggelse av sig själv i kärlek.

Ett nytt liv i Kristus

17 Detta säger jag nu och uppfordrar i Herren, att ni inte mer ska vandra så som också folkslagen vandrar i sitt sinnes fåfänglighet: 18 förmörkade i hågen, alienerade från Guds liv på grund av okunnigheten som finns i dem, på grund av förhårdnaden i deras hjärta. 19 De har avtrubbade överlämnat sig själva åt hämningslösheten, till utförande av all orenhet i girighet.

20 Men det är inte så ni har lärt er Kristus, 21 om ni nu har hört om honom och blivit undervisade i honom så som är sanning i Jesus: 22 att ni efter det tidigare agerandet ska lägga bort den gamla människan, som fördärvas efter tjusningens begär, 23 och förnyas i ert förnufts ande 24 och iklä er den nya människan, på Guds vis skapad i sanningens rättfärdighet och gudlighet.

Se upp hur ni lever

25 *Lägg därför bort lögnen och tala sanning, var och en med sin nästa, eftersom vi är varandras lemmar. 26 *Vredgas och synda inte. Solen ska inte gå ner över er uppretadhet, 27 och ge inte utrymme åt djävulen. 28 Den som stjäl ska inte längre stjäla, utan snarare slita och arbeta med [de egna*] händerna för det som är gott, så att han har att dela med sig av till den som har behov.

29 Inget ruttet ord ska utgå ur er mun, utan bara om något är gott till uppbyggelse av behovet så att det ger nåd åt dem som lyssnar. 30 Och bedröva inte Guds heliga Ande, i vilken ni har fått sigillet till återlösningens dag. 31 All bitterhet och raseri och vrede och vrål och smädelse ska tas bort från er, med all ondska. 32 [Och] var mot varandra snälla, innerligt medkännande och efterskänk varann, så som också Gud i Kristus har efterskänkt er.

5

1 Bli alltså Guds imitatörer, som älskade barn. 2 Och vandra i kärlek, så som även Kristus har älskat oss och utlämnat sig själv för oss som ett frambärande och offer åt Gud, till en väldofts lukt.

3 Men otukt och all orenhet eller girighet ska inte ens nämnas bland er, så som det anstår heliga. 4 Även skamlighet och dåraktigt prat eller vitsande, vilket inte passar sig, utan snarare tacksägelse. 5 För detta ska ni veta och förstå, att ingen otuktig eller oren eller girig, vilket är en avgudadyrkare, har arv i Kristi och Guds rike. 6 Ingen ska lura er med tomma ord, för på grund av detta kommer Guds vrede över ohörsamhetens söner. 7 Var då inte samdelaktiga med dem.

8 För ni var en gång mörker, men är nu ljus i Herren. Som ljusets barn ska ni vandra, 9 för ljusets frukt består i all godhet och rättfärdighet och sanning, 10 medan ni avgör vad som är välbehagligt för Herren. 11 Och ni ska inte vara samdelaktiga i mörkrets ofruktbara gärningar, utan snarare till och med avslöja dem. 12 För det som görs fördolt av dem är skamligt även att säga. 13 Men allt som avslöjas av ljuset framträder, 14 för allt som framträder är ljus. Därför heter det:

”Res dig, du som sover,

och stå upp från de döda,

och Kristus ska stråla över dig.”*

15 Se då noga upp hur ni vandrar, inte som ovisa utan som visa, 16 och köp loss tiden eftersom dagarna är onda. 17 Var därför inte vettlösa, utan förstå vad som är Herrens vilja. 18 Och berusa er inte med vin, i vilket omåttlighet finns. Nej, bli uppfyllda i Ande 19 och tala till varann med psalmer och hymner och andliga sånger, sjungande och spelande med ert hjärta för Herren, 20 alltid tackande för allt i vår Herre Jesu Kristi namn inför Gud och Fadern.

Man och hustru i Kristus

21 Underordna er varandra i Kristi fruktan. 22 Hustrurna gentemot sina egna män, som för Herren. 23 För en man är hustruns huvud, såsom även Kristus är församlingens huvud, själv Frälsare för kroppen. 24 Men såsom församlingen underordnar sig Kristus, så även hustrurna gentemot männen i allt.

25 Ni män, älska hustrurna, så som även Kristus har älskat församlingen och utlämnat sig själv för den, 26 för att helga den och rena med vattnets bad genom ordet, 27 för att själv ställa fram församlingen inför sig härlig, utan att ha fläck eller skrynkla eller något av sådant. Nej, för att den ska vara helig och felfri.

28 Så är [också] männen skyldiga att älska sina egna hustrur som sina egna kroppar. Den som älskar sin egen hustru älskar sig själv. 29 Ingen har ju någonsin hatat sitt eget kött. Nej, man föder upp och omhuldar* det, så som också Kristus med församlingen, 30 eftersom vi är lemmar i hans kropp. 31 *För detta ska en man lämna fader[n] och moder[n] och ansluta sig till sin hustru, och de två ska bli till ett kött. 32 Detta mysterium är stort. Och jag talar om Kristus och om församlingen. 33 Men också ni, en efter en, ska var och en älska sin egen hustru så som sig själv. Och hustrun, att hon ska frukta mannen.

6

Barn och föräldrar

1 Ni* barn, hörsamma era föräldrar [i Herren], för detta är rättfärdigt. 2 *Hedra din far och mor. Detta är ett första bud med ett löfte: 3 så att det blir bra för dig och du blir långvarig på jorden*.

4 Och ni fäder, reta inte upp era barn, utan föd upp dem i Herrens fostran och förmaning.

Fasttjänare och herrar

5 Ni fasttjänare, hörsamma herrarna efter köttet med fruktan och darran i ert hjärtas uppriktighet, som gentemot Kristus: 6 inte med ögontjäneri som människobehagare, utan som Kristi fasttjänare som gör Guds vilja av själen 7 och fasttjänar med godsinthet, som för Herren och inte för människor, 8 då ni vet att var och en som gör något gott ska få ut detta från Herren, om så fasttjänare eller fri.

9 Och ni herrar, gör detsamma gentemot dem och släpp hotet, då ni vet att både deras och er Herre är i himlarna. Och det finns ingen partiskhet hos honom.

Guds vapenrustning

10 I övrigt, hämta kraft i Herren och i hans styrkas väldighet. 11 Iklä er Guds vapenrustning, så att ni kan stå mot djävulens trick. 12 För vår brottning är inte mot kött och blod utan mot furstligheterna, mot auktoriteterna, mot världshärskarna i detta mörker, mot ondskans andliga ting i det himmelska. 13 Ta därför upp Guds vapenrustning så att ni kan stå emot på den onda dagen, och sedan ni utfört alltsammans stå fasta.

14 Stå alltså fasta, ombältade runt er höft med sanning, och iklädda rättfärdighetens bröstpansar 15 och skodda på fötterna med fridens evangeliums beredskap, 16 medan ni i allt tar upp trons sköld. Med den ska ni kunna släcka alla den ondes flammande pilar. 17 Och frälsningens hjälm ska ni motta, och Andens svärd som är Guds ord, 18 under all bön och vädjan, medan ni ber vid varje tid i Ande och för detta vakar i all ståndaktighet och förbön för alla de heliga. 19 Även för mig: att ordet ges mig vid öppnandet av min mun för att i frimodighet kungöra evangeliets mysterium, 20 för vilket jag är ett sändebud i kedjor, så att jag är frimodig med det såsom jag bör tala.

Sluthälsning

21 Men för att också ni ska få veta det som gäller mig, vad jag sysslar med, ska allt kungöras för er av Tychikos, den älskade brodern och trogne tjänaren i Herren. 22 Honom har jag skickat till er för just detta, att ni ska få veta om vårt och att han ska uppmuntra era hjärtan.

23 Frid åt syskonen, och kärlek med tro från Gud Fader och Herren Jesus Kristus. 24 Nåden vare med alla som älskar vår Herre Jesus Kristus i oförgänglighet.

* 1:1 1:1 är i Efesos och Andra handskrifter: ”också är”

* 1:4 1:4 honom i kärlek, 5och Eller ”honom, och i kärlek 5har han”

* 1:14 1:14 ett förskott Eller ”en handpenning”

* 1:15 1:15 tron... på Eller ”troheten... mot”

* 1:15 1:15 och kärleken Andra handskrifter: [-]

* 1:22 1:22Ps 8:7

* 4:8 4:8Ps 68:19

* 4:9 4:9 de lägre delarna Andra handskrifter: ”det lägre”

* 4:9 4:9 av jorden Eller ”– jorden”

* 4:14 4:14 spel Ordagrant ”tärningsspel”

* 4:25 4:25Sak 8:16

* 4:26 4:26Ps 4:5

* 4:28 4:28 de egna Andra handskrifter: [-]

* 5:14 5:14 Okänt citat, kanske från en urkristen hymn (jfr Jes 9:2, 26:19, 60:1)

* 5:29 5:29 omhuldar Eller ”värmer”

* 5:31 5:311 Mos 2:24

* 6:1 6:1 i Herren Andra handskrifter: [-]

* 6:2 6:2f2 Mos 20:12

* 6:3 6:3 på jorden Eller ”i landet”

Till filipperna

1

2

3

4

Till filipperna

1

Hälsning

1 Från Paulus och Timotheos, Kristi Jesu fasttjänare. Till alla de heliga i Kristus Jesus som är i Filippi, med tillsyningsmän och tjänare*: 2 Nåd åt er och frid från Gud vår Far och Herren Jesus Kristus.

Tacksägelse och förbön

3 Jag tackar min Gud vid varje hågkomst av er, 4 alltid i all min förbön för er alla, medan jag med glädje gör förbönen 5 på grund av er gemenskap för evangeliet från första dagen ända till nu, 6 övertygad om just detta: att han som har påbörjat i er ett gott verk ska fullborda fram till Kristi Jesu dag.

7 Så är det rättfärdigt för mig att tänka detta om er alla, eftersom jag har er i hjärtat, och både i mina bojor och i försvaret och befästandet av evangeliet är ni alla samdelaktiga med mig i nåden. 8 För mitt vittne är Gud, hur jag längtar efter er alla med Kristi Jesu innerlighet.

9 Och detta ber jag: att er kärlek ännu mer och mer ska överflöda med insikt och allt omdöme 10 så att ni avgör vad som är viktigt, så att ni är ärliga och oanstötliga till Kristi dag, 11 uppfyllda av rättfärdighetsfrukt genom Jesus Kristus till ära och lovord åt Gud.

Fånge för Kristus

12 Men att ni ska veta önskar jag, syskon, att det som gått emot mig snarare har gått till framsteg för evangeliet, 13 så att mina bojor blivit uppenbara i Kristus i hela pretoriet och för alla de övriga, 14 och de flesta av syskonen i Herren är nu så övertygade genom mina bojor att de ännu mer vågar tala ordet* utan fruktan.

15 Några gör det visserligen också av avund och osämja, men några förkunnar också Kristus av god vilja: 16 de ena av kärlek, då de vet att jag är satt till försvar för evangeliet, 17 men de andra predikar Kristus av självhävdelse, inte rent, och föreställer sig kunna väcka upp nöd i mina bojor. 18 Så vad? Bara att på varje sätt, antingen som förevändning eller i sanning, blir Kristus predikad.

Och i detta gläder jag mig. Men jag kommer också att glädja mig, 19 för jag vet att detta för mig ska komma ut till frälsning, genom er förbön och bibringande från Jesu Kristi Ande, 20 efter min spända förväntan och mitt hopp: att jag inte i något ska behöva skämmas, utan med all frimodighet, som alltid även nu, ska Kristus bli stor i min kropp, antingen genom liv eller genom död. 21 För mig är nämligen att leva Kristus, och att dö är en vinning.

22 Men om jag får leva i köttet ger detta mig frukt av min gärning. Och vad ska jag välja? Det kungör jag inte. 23 Men jag är ansatt från de två hållen, och begäret har jag till att bryta upp och vara med Kristus, [för*] det är snarare mycket bättre. 24 Men att bli kvar i köttet är mer nödvändigt för er skull. 25 Och övertygad om detta vet jag att jag ska vara kvar och bli kvar hos er alla, till framsteg för er och glädje i tron, 26 så att er stolthet överflödar i Kristus Jesus över mig genom min närvaro igen hos er.

Kämpa för tron

27 Sköt er* bara värdigt Kristi evangelium, så att antingen jag kommer och ser er eller är iväg, jag får höra detta om er att ni står fasta i en ande, en själ och kämpar tillsammans för tron på evangeliet 28 och inte i något förfäras av motståndarna. Det är för dem ett bevis på fördärv, men hos er på frälsning och det från Gud. 29 För åt er är det skänkt att för Kristi skull inte bara få tro på honom utan också lida för honom, 30 då ni har samma kamp som ni har sett hos mig och nu hör om hos mig.

2

Kristi ödmjukhet och upphöjelse

1 Om det nu finns någon tröst i Kristus, om någon uppmuntran av kärlek, om någon gemenskap i Ande, om någon innerlighet och medlidande, 2 uppfyll då min glädje så att ni tänker detsamma och har samma kärlek, är samsjälade, tänker ett enda: 3 inte i självhävdelse eller i fåfänga, utan i ödmjukheten anser varandra stå högre än er själva, 4 så att inte var och en observerar sitt eget utan också var och en de andras. 5 Detta ska ni tänka inom er, det som också finns i Kristus Jesus:

6 Han var i Guds gestalt

men ansåg det inte ett kap att vara lik Gud,

7 utan gjorde sig själv tom

och tog en fasttjänares gestalt och kom* i människors likhet.

Och till yttre form funnen som en människa

8 ödmjukade han sig själv och blev hörsam

ända till döden, och döden på ett kors.

9 Därför har också Gud överupphöjt honom

och skänkt honom namnet över varje namn,

10 för att i Jesu namn varje knä ska böjas,

hos himmelska och jordiska och underjordiska,

11 och varje tunga erkänna att Jesus Kristus är Herre,

till ära för Gud Fader.

Ljusbringare i världen

12 Därför, mina älskade, så som ni alltid har hörsammat, inte bara som i min närvaro utan nu mycket mer i min frånvaro: med fruktan och darran ska ni frambringa er egen frälsning, 13 för det är Gud som verkar i er, både att vilja och att verka för den goda viljan.

14 Gör allt utan muttrande och funderingar 15 så att ni blir klanderfria och oförvanskade, felfria Guds barn mitt i ett krokigt och förvridet släkte, bland vilka ni lyser som ljusbringare i världen 16 medan ni tar fasta på livets ord, till stolthet för mig till Kristi dag: att det inte var förgäves jag sprang eller förgäves jag slet. 17 Nej, även om jag dryckesoffras över er tros offer och tjänstgöring är jag glad och gläds med er alla. 18 Och på samma sätt ska även ni vara glada och glädjas* med mig.

Timotheos och Epafroditos

19 Men jag hoppas i Herren Jesus att fort skicka Timotheos till er, så att även jag blir väl till mods när jag får veta om ert. 20 För jag har ingen likasinnad som så äkta kommer att bekymra sig om ert. 21 För alla söker de sitt eget, inte Jesu Kristi sak.

22 Men hans beprövadhet känner ni, att han som ett barn för sin far har fasttjänat med mig för evangeliet. 23 Denne hoppas jag nu skicka när jag fått överblicka det som sker omkring mig, med detsamma. 24 Och jag är övertygad i Herren att jag också själv ska komma fort.

25 Men jag ansåg det nödvändigt att Epafroditos, min broder och medarbetare och medkämpe och er apostel och tjänstgörande för mitt behov, skulle jag skicka till er, 26 då han nu var längtande efter er alla och ängslades, eftersom ni hade hört att han var sjuk. 27 För han var också sjuk, nära intill döden. Men Gud förbarmade sig över honom, och inte bara över honom utan även över mig, så att jag inte skulle ha bedrövelse på bedrövelse.

28 Desto ivrigare har jag nu skickat honom, så att ni får se honom och åter glädjas och jag får vara desto mer obedrövad. 29 Välkomna honom nu i Herren med all glädje. Och sådana ska ni hålla hedrade, 30 eftersom han för Kristi verk närmade sig ända till döden och riskerade själen, för att uppfylla avsaknaden av er i tjänstgöringen för mig.

3

Rättfärdighet genom tro

1 För övrigt, mina syskon, gläd er i Herren! Att skriva samma till er är för mig inte motigt, och för er är det säkert.

2 Se upp för hundarna. Se upp för de onda arbetarna. Se upp för sönderskärelsen. 3 För vi är omskärelsen, vi som genom* Guds Ande dyrkar och är stolta i Kristus Jesus och inte förtröstar genom köttet – 4 även om jag har en förtröstan också genom köttet. Om någon annan tycker sig kunna förtrösta genom köttet, kan jag det mer: 5 med åttadagars omskärelse, av Israels släkte, Benjamins stam, hebré av hebreer, efter lag farisé, 6 efter nit en som förföljer församlingen, efter rättfärdighet genom lag bliven klanderfri.

7 [Men*] det som var för mig en vinning, detta har jag för Kristi skull ansett som förlust. 8 Nej, snarare anser jag också allt vara förlust på grund av den högre stående kunskapen om Kristus Jesus min Herre. För honom har jag mist allt och anser det som sopor, för att vinna Kristus 9 och bli funnen i honom, och inte ha min egen rättfärdighet utifrån lag utan den genom tro på* Kristus, rättfärdigheten från Gud på grund av tron, 10 för att känna honom och kraften i hans uppståndelse och delaktigheten i hans lidanden, samgestaltad med hans död, 11 om jag möjligen ska nå fram till återuppståndelsen från de döda.

Mot målet

12 Inte att jag redan har fått det eller redan blivit fullkomnad. Men jag jagar, om jag då kan gripa det för vilket jag också blivit gripen av Kristus Jesus. 13 Syskon, jag tänker mig inte ha gripit det. Men ett: det som är bakom glömmer jag, och det som är framför sträcker jag mig mot 14 och jagar mot målet, till segerpriset i kallelsen där ovan från Gud i Kristus Jesus.

15 Alla vi som alltså är fullvuxna, detta ska vi tänka. Och om ni tänker något annorlunda ska Gud uppenbara även detta för er. 16 Men det till vilket vi nått fram, låt oss vara i linje med det.

17 Bli mina medimitatörer, syskon, och observera dem som vandrar så som ni har en förebild i oss. 18 Många vandrar nämligen, de som jag många gånger har sagt er och nu också gråtande säger, som fienderna till Kristi kors. 19 Deras slut är fördärv, deras gud är buken och deras ära är i deras skam, de som tänker på det jordiska.

20 För vårt medborgarskap är i himlarna, varifrån vi också som Frälsare väntar Herren Jesus Kristus, 21 som ska omforma vår låghets kropp samgestaltad med hans härlighets kropp, efter inverkan från honom som också kan underordna allt under sig.

4

Uppmuntran och uppmaningar

1 Därför, mina syskon, älskade och efterlängtade, min glädje och krans: stå så fasta i Herren, mina älskade!

2 Euodia uppmanar jag och Syntyche uppmanar jag att tänka detsamma i Herren. 3 Ja, jag frågar även dig, äkta parkamrat*: ta tag med dessa kvinnor som i evangeliet har kämpat tillsammans med mig, med både Clemens och mina övriga medarbetare vilkas namn är i livets bok.

4 Gläd er i Herren alltid. Åter ska jag säga: gläd er! 5 Er vänlighet ska vara känd för alla människor. Herren är nära.

6 Bekymra er inte för något, utan i allt ska era önskemål genom bön och vädjan med tacksägelse kungöras för Gud. 7 Och Guds frid, som står högre än allt förnuft, ska bevaka era hjärtan och era tankar i Kristus Jesus.

8 För övrigt, syskon: allt som är sant, som är seriöst, som är rättfärdigt, som är rent, som är älskvärt, som är berömligt, om något är dygd och om något är lovord – tänk på detta.* 9 Det ni både lärt och tagit emot och hört och sett hos mig, det ska ni utöva. Och fridens Gud ska vara med er.

Apostelns tack för gåvan

10 Men jag gladde mig i Herren storligen att ni redan en gång låtit det blomma upp igen att tänka på mig. Detta har ni också tidigare tänkt på, men saknat tillfälle. 11 Inte att jag talar utifrån brist. För jag har lärt mig att med det jag finns i vara förnöjsam. 12 Jag förstår att vara ödmjukad, jag förstår också att ha överflöd. I allt och i alla lägen är jag initierad: både vara mätt och hungra, både ha överflöd och lida brist. 13 Allt mäktar jag i honom som ger mig kraft. 14 Men ni gjorde väl som blev delaktiga med mig i min nöd.

15 Men ni vet också ni, filipper, att i begynnelsen av evangeliet, när jag gick ut från Makedonien, var ingen församling delaktig med mig till räkenskap över givande och mottagande utom bara ni. 16 För även i Thessalonike var det både en och två gånger ni för behovet skickade till mig.

17 Inte att jag söker gåvan, utan jag söker frukten som förmeras till er räkenskap. 18 Men jag har fått ut allt och har överflöd. Jag är uppfylld, sedan jag från Epafroditos har mottagit det som kom från er: en väldofts lukt, ett välkommet offer, välbehagligt för Gud. 19 Och min Gud ska uppfylla varje behov hos er efter sin rikedom i härlighet i Kristus Jesus. 20 Till vår Gud och Far hör äran till eonernas eoner. Amen.

Sluthälsningar

21 Hälsa varje helig i Kristus Jesus. Hälsar er gör syskonen med mig. 22 Hälsar er gör alla de heliga, och särskilt de av kejsarens hus. 23 Herren Jesu Kristi nåd vare med er ande.

* 1:1 1:1 tillsyningsmän och tjänare Eller ”biskopar och diakoner”

* 1:14 1:14 ordet Andra handskrifter: ”Guds ord”

* 1:23 1:23 för Andra handskrifter: [-]

* 1:27 1:27 sköt er Ordagrant ”lev... som medborgare”

* 2:7 2:7 kom Eller ”föddes”

* 2:18 2:18 ska... vara glada och glädjas Eller ”är... glada och gläds”

* 3:3 3:3 genom Guds Ande dyrkar Andra handskrifter: ”genom Ande dyrkar Gud”

* 3:7 3:7 Men Andra handskrifter: [-]

* 3:9 3:9 tro på Kristus Eller ”Kristi trofasthet”

* 4:3 4:3 parkamrat Eller ”Syzygus”, ordagrant ”med-okad”

* 4:8 4:8 detta. 9Det Eller ”detta 9som”

Till kolosserna

1

2

3

4

Till kolosserna

1

Hälsning

1 Från Paulus, Kristi Jesu apostel genom Guds vilja, och brodern Timotheos. 2 Till de heliga och troende syskonen i Kristus i Kolosse: Nåd åt er och frid från Gud vår Far.

Tacksägelse och förbön

3 Vi tackar Gud, vår Herre Jesu Kristi Far, alltid när vi ber för er, 4 då vi har hört om er tro på* Kristus Jesus och kärleken som ni har till alla de heliga, 5 på grund av hoppet som är upplagt för er i himlarna. Detta har ni hört om förut, i sanningens ord i evangeliet, 6 som är där hos er liksom det också i hela världen är fruktbärande och växande – så även bland er, från den dag ni hörde och lärde känna Guds nåd i sanning, 7 så som ni lärt er av Epafras, vår älskade medtjänare. Han är en trogen Kristi tjänare för er skull*, 8 som också har tydliggjort för oss er kärlek i Ande.

9 Därför slutar inte heller vi, från den dag vi fick höra, att be för er och be om att ni ska bli uppfyllda av insikten om hans vilja, med all andlig vishet och förståelse, 10 för att vandra värdigt Herren till allt behag: i varje god gärning bära frukt och växa i insikten om Gud, 11 med all kraft hämta kraft efter hans härlighets väldighet till all uthållighet och tålamod, och med glädje 12 tacka Fader*n som gjort er kapabla till andelen i de heligas lott i ljuset.

I Sonens rike

13 Han har räddat oss ur mörkrets auktoritet och förflyttat oss in i riket hos sin kärleks Son, 14 i vilken vi har återlösningen, syndernas förlåtelse.

15 Han är en avbild av den osynlige Guden,

förstfödd före varje skapelse.

16 För i honom skapades allt i himlarna och på jorden,

det synliga och det osynliga,

om så troner eller herradömen

eller furstligheter eller auktoriteter:

allt är genom honom och till honom skapat.

17 Och han är före allt och allt består genom honom,

18 och han är huvudet för församlingens kropp.

Han är begynnelse, förstfödd från de döda,

för att han i allt ska vara först.

19 För i honom behagade han låta hela fullheten bo

20 och genom honom* försona allt in i honom,

sedan han skapat frid genom blodet på hans kors,

[genom honom] om så på jorden eller i himlarna.

21 Även er, som en gång var alienerade och fientliga till hågen i de onda gärningarna, 22 har han dock nu försonat i sitt kötts kropp genom döden, för att ställa fram er heliga och felfria och oförvitliga inför honom – 23 om ni nu blir kvar i tron, grundade och grundfasta och inte rubbas från hoppet i evangeliet som ni har hört, som har förkunnats i hela skapelsen* under himlen och vars tjänare jag, Paulus, har blivit.

Apostelns tjänst

24 Nu gläder jag mig i lidandena för er, och jag uppfyller i min tur avsaknaderna av Kristi vedermödor i mitt kött för hans kropp, som är församlingen. 25 Dess tjänare har jag blivit efter den Guds förvaltning som har getts mig för er skull: att uppfylla Guds ord, 26 mysteriet förborgat från eonerna och från släktena. Men nu har det framträtt för hans heliga, 27 för vilka Gud ville kungöra vilken rikedom av härlighet som är i detta mysterium bland folkslagen, som är Kristus i er, härlighetens hopp.

28 Honom predikar vi genom att förmana varje människa och undervisa varje människa med all vishet, för att ställa fram varje människa som fullkomlig* i Kristus. 29 För detta sliter jag också och kämpar, efter hans inverkan som verkar i mig i kraft.

2

1 För jag vill att ni ska veta vilken stor kamp jag har för er och dem i Laodikeia och alla som inte har sett mitt ansikte i köttet, 2 för att deras hjärtan ska bli uppmuntrade och sammanhållna i kärlek och till all rikedom i förståelsens fulla visshet, till insikt om Guds mysterium Kristus, 3 i vilken alla vishetens och kunskapens skatter finns förborgade.

4 Detta säger jag för att ingen ska bedra er med plausibla ord. 5 För även om jag i köttet är iväg, är jag dock i anden med er och gläder mig och ser er ordning och stadga i er tro på Kristus. 6 Såsom ni alltså tog emot Kristus Jesus som Herren, vandra i honom, 7 rotade och påbyggda i honom och befästa i tron så som ni har blivit undervisade, överflödande i tacksägelse.

Uppväckta med Kristus

8 Se till att ingen blir den som infångar er genom den filosofi och tomma tjusning som är efter människornas tradition, efter världens element och inte efter Kristus. 9 För i honom bor gudomens hela fullhet kroppsligen, 10 och ni är uppfyllda i honom som är huvudet över varje furstlighet och auktoritet.

11 I honom blev ni också omskurna, med en icke handgjord omskärelse genom avklädandet av köttets kropp, genom Kristi omskärelse, 12 när ni begravdes med honom i dophandlingen. I honom* blev ni också samuppväckta genom tron på inverkan från Gud, som har uppväckt honom från de döda. 13 Även er som var döda genom felstegen och förhuden i ert kött, er har han levandegjort med honom, sedan han efterskänkt oss alla felstegen 14 genom att stryka bort skuldebrevet mot oss med dess edikt, det som var emot oss. Och han tog det från mitten och spikade fast det på korset. 15 Han avklädde furstligheterna och auktoriteterna och exponerade dem i öppenhet, sedan han triumferat över dem genom det*.

Ingen ska döma er

16 Ingen ska därför döma er i ätande och i drickande, eller i någon detalj om högtid eller nymånad eller sabbat. 17 Dessa är en skugga av det som skulle komma, men kroppen är av Kristus. 18 Er ska ingen diskvalificera som vill vara i ödmjukhet och änglarnas dyrkan, som går in på det han har sett*, i onödan uppblåst av sitt kötts sinne, 19 och som inte håller fast vid huvudet, från vilket hela kroppen med ligamenten och banden bibringas och sammanhålls och växer med Guds tillväxt.

20 Om ni har dött med Kristus från världens element, varför tar ni som om ni levde i världen på er edikt: 21 ”Rör inte! Och smaka inte! Och vidrör inte!” – 22 om ting som alla är till förgängelse vid förbrukningen? Det är efter människornas påbud och läror, 23 vilka visserligen har ett ord av vishet, med viljedyrkan och ödmjukhet och skoningslöshet mot kroppen, men inte med något värde: för tillfredsställelse av köttet.

3

Den gamla och den nya människan

1 Om ni nu har blivit samuppväckta med Kristus, sök det där ovan, där Kristus är, sittande vid Guds högra hand. 2 Tänk på det där ovan, inte det på jorden. 3 För ni har dött, och ert liv är dolt med Kristus i Gud. 4 När Kristus träder fram, ert* liv, då ska också ni med honom träda fram i härlighet.

5 Avdöda då lemmarna på jorden: otukt, orenhet, lidelse, ont begär och girigheten, som är avgudadyrkan. 6 På grund av dessa kommer Guds vrede över ohörsamhetens söner*. 7 Bland dem* har även ni vandrat en gång, när ni levde i dessa.

8 Men nu ska även ni lägga bort allt: vrede, raseri, ondska, smädelse, skamligt tal från er mun. 9 Ljug inte för varandra, när ni har avklätt er den gamla människan med dess handlingar 10 och iklätt er den nya, som förnyas till insikt efter avbilden av honom som har skapat den. 11 Där finns inte grek och jude, omskärelse och förhud, barbar, skyt, fasttjänare, fri, utan Kristus är allt och i alla.

12 Iklä er då – som Guds utvalda, heliga och älskade – medlidandets innerlighet, snällhet, ödmjukhet, mildhet, tålamod, 13 och stå ut med varandra och efterskänk varann, om någon mot någon har klagomål. Så som också Herren har efterskänkt er, så också ni. 14 Och över allt detta kärleken, som är fullkomlighetens band.

15 Och Kristi frid ska vara prisdomare i era hjärtan. Till den blev ni också kallade i en och samma kropp. Och var tacksamma. 16 Kristi ord ska bo i er rikligt, medan ni i all vishet* undervisar och förmanar varann med psalmer, hymner, andliga sånger och i nåd[en*] sjunger i era hjärtan till Gud. 17 Och allt vad ni gör i ord eller i gärning, gör allt i Herren Jesu namn medan ni tackar Gud Fadern genom honom.

Det kristna hemmet

18 Ni hustrur, underordna er männen, såsom det passar sig i Herren. 19 Ni män, älska hustrurna och var inte förbittrade mot dem. 20 Ni barn, hörsamma föräldrarna i allt, för detta är välbehagligt i Herren. 21 Ni fäder, trigga inte era barn, så att inte de blir modlösa.

22 Ni fasttjänare, hörsamma i allt herrarna efter köttet, inte i ögontjäneri som människobehagare utan i hjärtats uppriktighet, fruktande Herren. 23 Vad ni än gör, arbeta från själen, som för Herren och inte för människor, 24 då ni vet att ni från Herren ska erhålla arvets återgäld. Det är Herren Kristus ni fasttjänar. 25 För den som gör orätt ska få ut det han har gjort orätt, och det finns ingen partiskhet.

4

1 Ni herrar, det rättfärdiga och jämlikheten* ska ni skaffa åt fasttjänarna, då ni vet att också ni har en Herre i himlen.

Uppmaningar

2 Var ständigt i bönen, var vakna i den med tacksägelse, 3 medan ni samtidigt ber också för oss: att Gud öppnar för oss ordets dörr för att tala Kristi mysterium, för vilket jag också är fängslad, 4 så att jag visar fram det såsom jag bör tala.

5 Vandra i vishet inför dem som är utanför och köp loss tiden. 6 Ert ord ska alltid vara i nåd, kryddat med salt, för att veta hur ni bör svara var och en.

Personliga hälsningar

7 Gällande mig ska allt kungöras för er av Tychikos, den älskade brodern och trogne tjänaren och medtjänaren i Herren. 8 Honom har jag skickat till er för just detta, att ni ska få veta om vårt* och att han ska uppmuntra era hjärtan, 9 tillsammans med Onesimos, den trogne och älskade brodern som är en av er. Allt här ska de kungöra för er.

10 Hälsar er gör Aristarchos min medfånge och Markus, Barnabas kusin om vilken ni har fått bud: om han kommer till er, välkomna honom. 11 Även Jesus som kallas Justus. De är från omskärelsen, dessa enda medarbetare för Guds rike, och de har varit för mig en lisa.

12 Hälsar er gör Epafras, en av er, en Kristi [Jesu] fasttjänare som alltid kämpar för er i bönerna, för att ni ska stå fullkomliga och fullt förvissade i hela Guds vilja. 13 För jag vittnar om honom att han har stor ansträngning för er och dem i Laodikeia och dem i Hierapolis. 14 Hälsar er gör Lukas, den älskade läkaren, och Demas.

15 Hälsa syskonen i Laodikeia, och Nymfa och församlingen i hennes* hus. 16 Och när brevet har blivit uppläst hos er, gör så att det också blir uppläst i laodikeernas församling. Och det från Laodikeia, att också ni läser upp det. 17 Och säg till Archippos: ”Se till tjänsten som du har tagit emot i Herren, att du uppfyller den.”

18 Hälsningen med min hand: från Paulus. Minns mina bojor. Nåden vare med er.

* 1:4 1:4 tro på Eller ”trohet mot”

* 1:7 1:7 för er skull Andra handskrifter: ”i vårt ställe”

* 1:12 1:12 er Andra handskrifter: ”oss”

* 1:20 1:20 genom honom Andra handskrifter: [-]

* 1:23 1:23 i hela skapelsen Eller ”för varje skapelse”

* 1:28 1:28 fullkomlig Eller ”fullvuxen”

* 2:12 2:12 i honom Eller ”i den” (dophandlingen)

* 2:15 2:15 genom det Eller ”i honom”

* 2:18 2:18 har sett Andra handskrifter: ”inte har sett”

* 3:4 3:4 ert Andra handskrifter: ”vårt”

* 3:6 3:6 över ohörsamhetens söner Andra handskrifter: [-]

* 3:7 3:7 Bland dem Eller ”I dessa”

* 3:16 3:16 medan ni i all vishet Eller ”i all vishet, medan ni”

* 3:16 3:16 nåden Eller ”tacksamheten”. Andra handskrifter: ”nåd/tacksamhet”

* 4:1 4:1 jämlikheten Eller ”rimligheten”

* 4:8 4:8 ni ska få veta om vårt Andra handskrifter: ”jag ska få veta om ert”

* 4:15 4:15 Nymfa... hennes Andra handskrifter: ”Nymfas... hans” eller ”...deras”

1 thessalonikerna

1

2

3

4

5

Till thessalonikerna: Första brevet

1

Hälsning

1 Från Paulus och Silvanus och Timotheos. Till församlingen av thessaloniker i Gud Fader och Herren Jesus Kristus: Nåd åt er och frid.

Tacksägelse för thessalonikernas tro

2 Vi tackar alltid Gud för er alla när vi gör hågkomst vid våra böner, och oavbrutet 3 minns vi er gärning i tron och möda i kärleken och uthållighet i hoppet till vår Herre Jesus Kristus inför vår Gud och Far, 4 då vi vet, syskon älskade av Gud, er utvaldhet. 5 För vårt evangelium kom inte till er bara i ord, utan också i kraft och i helig Ande och i stor full visshet, liksom ni vet hurdana vi var bland er* för er skull.

6 Och ni blev imitatörer av oss och av Herren, när ni välkomnade ordet under stor nöd med helig Andes glädje, 7 så att ni blev en förebild för alla de troende i Makedonien och i Achaia. 8 För från er genljöd Herrens ord, inte bara i Makedonien och i Achaia, utan på varje plats har er tro* gentemot Gud gått ut så att vi inte har behov av att tala något. 9 För själva berättar de om oss, vilken ingång vi hade hos er och hur ni vände om till Gud från avgudarna, till att fasttjäna levande och sannfärdig Gud 10 och bida hans Son från himlarna som han har uppväckt från [de] döda: Jesus, som räddar oss från den kommande vreden.

2

Apostelns tjänst i Thessalonike

1 För själva vet ni, syskon, vår ingång hos er, att den inte blivit förgäves. 2 Nej, fastän vi förut hade lidit och skymfats, som ni vet, i Filippi var vi frimodiga i vår Gud att tala till er Guds evangelium under mycket kamp. 3 För vår uppmaning kommer inte av villfarelse eller av orenhet eller med list. 4 Nej, så som vi godkänts av Gud att anförtros evangeliet, så talar vi. Inte som att vi behagar människor, utan Gud som beprövar våra hjärtan.

5 För vi har varken en gång kommit med ord av smicker, liksom ni vet, eller med förevändning för girighet – Gud är vittne – 6 eller sökande ära från människor, varken från er eller från andra, 7 även om vi kunnat vara där med tyngd som Kristi apostlar. Nej, vi blev småbarn* mitt ibland er. Som en ammande omhuldar* sina egna barn, 8 så trängtade vi efter er och behagade dela med oss till er av inte bara Guds evangelium utan också våra egna själar, eftersom ni hade blivit så älskade för oss.

9 Ni minns ju, syskon, vår möda och vårt slit. Medan vi natt och dag arbetade för att inte betunga någon av er förkunnade vi för er Guds evangelium. 10 Ni är vittnen, även Gud, till hur gudligt och rättfärdigt och klanderfritt vi kom till er troende, 11 liksom ni vet hur vi med var och en av er, som en far med sina egna barn, 12 uppmanade er och uppmuntrade och uppfordrade att ni ska vandra värdigt Gud, som kallar* er till sitt eget rike och sin härlighet.

13 Och därför tackar också vi Gud oavbrutet, för att ni tog emot Guds ord som hördes från oss och välkomnade det, inte som människors ord utan så som det sannerligen är: Guds ord som också verkar i er som tror.

14 För ni har blivit imitatörer, syskon, av Guds församlingar som är i Judeen i Kristus Jesus. För detsamma har också ni fått lida från era egna stamfränder liksom också de från judarna. 15 Både Herren Jesus har de dödat och profeterna, och oss har de jagat bort, och Gud behagar de inte, och alla människor är de emot 16 när de hindrar oss från att tala till folkslagen för att de ska bli frälsta, så att de alltid fyller upp sina synder. Men till dem har vreden nått till slut*.

Längtan att besöka thessalonikerna

17 Men vi, syskon, som varit åtskilda från er för en stunds tid – till ansiktet, inte hjärtat – har varit ännu mer ivriga att se ert ansikte, med stort begär. 18 För vi ville komma till er – jag, Paulus, både en och två gånger – och Satan har förhindrat oss. 19 För vem är vårt hopp eller vår glädje eller stolthets krans – eller är det inte just ni – inför vår Herre Jesus vid hans ankomst? 20 För ni är vår ära och glädje.

3

1 Därför, när vi inte tålde mer, behagade vi lämnas kvar i Athen ensamma 2 och skickade Timotheos, vår broder och Guds medarbetare* i Kristi evangelium, för att stärka er och uppmuntra för er tros skull, 3 så att ingen blir uppskakad under dessa vedermödor. För själva vet ni att till detta är vi satta. 4 För även när vi var hos er förutsade vi för er att vi skulle lida nöd, så som det också har blivit och ni vet.

5 Därför har också jag, när jag inte tålde mer, skickat bud för att få veta om er tro, så att inte frestaren har frestat er och vår möda blivit förgäves.

Glädje över thessalonikernas tro

6 Men nu, när Timotheos har kommit till oss från er och evangeliserat för oss om er tro och kärlek, och att ni alltid har en god hågkomst av oss och längtar att få se oss, liksom också vi er, 7 har vi därför blivit uppmuntrade, syskon, om er i allt vårt nödtvång och nöd genom er tro. 8 För nu lever vi, om ni står fasta i Herren. 9 För med vilken tacksägelse kan vi återgälda Gud för er, för all den glädje som vi gläds med på grund av er inför vår Gud, 10 medan vi natt och dag övermåttan bönfaller om att få se ert ansikte och förfärdiga bristerna i er tro?

11 Och själv må vår Gud och Far och vår Herre Jesus rikta vår väg till er. 12 Och er må Herren förmera och låta överflöda i kärleken till varandra och till alla, liksom också vi till er, 13 till att stärka era hjärtan klanderfria i helighet inför vår Gud och Far vid vår Herre Jesu ankomst med alla sina heliga. [Amen*.]

4

Ett liv som behagar Gud

1 För övrigt, syskon, efterfrågar vi nu hos er och uppmanar i Herren Jesus, att så som ni har tagit emot från oss hur ni bör vandra och behaga Gud – så som ni också vandrar – att ni ska överflöda desto mer.

2 För ni vet vilka instruktioner vi har gett er genom Herren Jesus. 3 För detta är Guds vilja, er helgelse: att ni avhåller er från otukten, 4 att var och en av er vet att förvärva sitt eget kärl i helgelse och heder, 5 inte i lidelse av begär så som också folkslagen som inte känner Gud, 6 för att inte övertrampa och i det ärendet utnyttja sin broder. För en rättskipare är Herren i allt detta, så som vi också förut har sagt er och uppfordrat. 7 För Gud har inte kallat oss till orenhet, utan i helgelse. 8 Följaktligen: den som avvisar avvisar inte en människa utan Gud, som [också*] ger sin heliga Ande in i er.

9 Men om syskonkärleken har ni inget behov av att man ska skriva till er. För själva är ni av Gud lärda till att älska varandra, 10 för ni gör det också gentemot alla syskonen i hela Makedonien. Men vi uppmanar er, syskon, att överflöda mer 11 och sätta en ära i att hålla er stilla och syssla med ert eget och arbeta med era [egna*] händer, så som vi har instruerat er, 12 så att ni vandrar anständigt inför dem som är utanför och inte har behov av något.

De döda ska uppstå

13 Men vi vill inte att ni ska vara ovetande, syskon, gällande dem som har insomnat, så att ni inte sörjer så som också de övriga som inte har hopp. 14 För om vi tror att Jesus har dött och uppstått, så ska också Gud genom Jesus föra fram de insomnade med honom.

15 För detta säger vi er med ett ord från Herren: att vi levande som lämnats kvar till Herrens ankomst alls inte ska komma före de insomnade. 16 För själv ska Herren med en befallning, med en ärkeängels röst och med en Guds basun stiga ner från himlen. Och de döda i Kristus ska uppstå först. 17 Sedan ska vi levande som lämnats kvar tillsammans med dem ryckas upp bland moln, Herren till mötes i luften. Och så ska vi alltid vara med Herren. 18 Därför ska ni uppmuntra varandra med dessa ord.

5

Herrens dag

1 Men om tiderna och stunderna, syskon, har ni inget behov av att det skrivs till er. 2 För själva vet ni noga att Herrens dag är som en tjuv i natten, så kommer den. 3 När de säger: ”Fred och säkerhet!”, då står framför dem plötslig undergång, såsom födslovärkarna för den som är havande i magen. Och de ska alls inte undkomma.

4 Men ni, syskon, är inte i mörker så att den dagen griper er som en tjuv. 5 För ni är alla ljusets söner och dagens söner. Vi är inte av natt eller mörker. 6 Låt oss alltså då inte sova som de övriga, utan låt oss vara vakna och nyktra. 7 För de sovande sover om natten, och de som berusar sig är berusade om natten. 8 Men vi som är av dagen ska vara nyktra, iklädda ett bröstpansar av tro och kärlek och som hjälm ett hopp om frälsning. 9 För Gud har inte satt oss till vrede, utan till förvärv av frälsning genom vår Herre Jesus Kristus, 10 som har dött för oss för att vi, antingen vi är vakna eller sover, tillsammans med honom ska leva. 11 Därför ska ni uppmuntra varandra och uppbygga, en för en annan, så som ni också gör.

Uppmaningar

12 Och vi efterfrågar hos er, syskon, att ni ska erkänna dem som sliter bland er och är föreståndare för er i Herren och förmanar er, 13 och anse dem övermåttan ärade i kärlek för deras gärning. Var fridsamma med varann. 14 Och vi uppmanar er, syskon: förmana de oordentliga, muntra upp de missmodiga, håll tag i de svaga, var tålmodiga mot alla. 15 Se till att ingen lönar någon ont mot ont, utan jaga alltid efter det goda [både*] mot varandra och mot alla.

16 Var alltid glada. 17 Be oavbrutet. 18 Tacka i allt. För detta är Guds vilja i Kristus Jesus för er. 19 Släck inte Anden. 20 Förakta inte profetior. 21 Men bepröva allt. Behåll det som är bra. 22 Avhåll er från varje skepnad av ont.

Sluthälsning

23 Och själv må fridens Gud helga er helt igenom, och fullständig må er ande och själ och kropp bevaras klanderfritt vid vår Herre Jesu Kristi ankomst. 24 Trofast är han som kallar er. Han ska också göra det.

25 Syskon, be [även*] för oss. 26 Hälsa alla syskonen med en helig kyss. 27 Jag besvär er vid Herren att brevet ska läsas upp för alla syskonen. 28 Vår Herre Jesu nåd vare med er.

* 1:5 1:5 bland er Andra handskrifter: ”gentemot er”

* 1:8 1:8 tro Eller ”trohet” (även i 3:6)

* 2:7 2:7 småbarn Andra handskrifter: ”blida”

* 2:7 2:7 omhuldar Eller ”värmer”

* 2:12 2:12 kallar Andra handskrifter: ”har kallat”

* 2:16 2:16 till slut Eller ”slutgiltigt” eller ”till fullo”

* 3:2 3:2 medarbetare Andra handskrifter: ”tjänare”

* 3:13 3:13 Amen Andra handskrifter: [-]

* 4:8 4:8 också Andra handskrifter: [-]

* 4:11 4:11 egna Andra handskrifter: [-]

* 5:15 5:15 både Andra handskrifter: [-]

* 5:25 5:25 även Andra handskrifter: [-]

2 thessalonikerna

1

2

3

Till thessalonikerna: Andra brevet

1

Hälsning

1 Från Paulus och Silvanus och Timotheos. Till församlingen av thessaloniker i Gud vår Far och Herren Jesus Kristus: 2 Nåd åt er och frid från Gud vår Far och Herren Jesus Kristus.

Tacksägelse och förbön

3 Vi är skyldiga att alltid tacka Gud för er syskon, så som värdigt är, för att er tro överväxer och kärleken förmeras hos var och en av er alla till varandra. 4 Därför är vi själva stolta över er bland Guds församlingar, över er uthållighet och tro under alla era förföljelser och vedermödor som ni står ut med: 5 ett bevis på Guds rättfärdiga dom, så att ni räknas värdiga Guds rike för vilket ni också lider – 6 om det nu är rättfärdigt inför Gud att återgälda dem som pressar er med nöd, 7 och ge er som pressas lättnad tillsammans med oss, vid uppenbarelsen av Herren Jesus från himlen med sin makts änglar 8 i lågas eld, när han ger rättskipning åt dem som inte känner Gud och dem som inte hörsammar vår Herre Jesu evangelium. 9 De ska plikta med straffdom av eonisk undergång från* Herrens ansikte och från hans styrkas härlighet, 10 när han kommer för att förhärligas bland sina heliga och väcka förundran bland alla dem som kommit till tro – för trott blev vårt vittnesbörd hos er – på den dagen.

11 För detta ber vi också alltid för er, att vår Gud ska anse er värdiga kallelsen och uppfylla all godhetsvilja och trosgärning med kraft, 12 så att vår Herre Jesu namn förhärligas i er och ni i honom, efter vår Guds och Herre Jesu Kristi nåd.

2

Laglöshetens människa

1 Men vi efterfrågar hos er, syskon, gällande vår Herre Jesu Kristi ankomst och vår samling hos honom, 2 att ni inte fort ska skakas från förnuftet eller bli skärrade, varken genom ande eller genom ord eller genom brev såsom genom oss, som att Herrens dag är inne.

3 Ingen ska grundlura er på något sätt. För om inte avfallet först kommer och laglöshetens* människa uppenbaras, fördärvets son 4 som är motståndare och förhäver sig över allt som kallas Gud eller vördnadsföremål, så att han sätter sig i Guds tempelbyggnad och utpekar sig själv att han är Gud – 5 minns ni inte att när jag ännu var hos er, sade jag er detta? 6 Och det som nu håller tillbaka vet ni, så att han uppenbaras i sin egen tid. 7 För laglöshetens mysterium verkar redan. Det är bara den som håller tillbaka nu, tills den blir ur mitten.

8 Och då ska den laglöse uppenbaras, han som Herren Jesus ska röja bort med sin muns ande och stoppa med sin ankomsts framträdande, 9 han vars ankomst är efter Satans inverkan med all kraft och tecken och under av lögn, 10 och med all tjusning av orätt för dem som går förlorade, därför att de inte välkomnade kärleken till sanningen så att de blir frälsta. 11 Och därför skickar Gud dem en inverkan av villfarelse så att de tror på lögnen, 12 så att alla blir dömda som inte har trott på sanningen utan funnit behag i orätten.

Gud har utvalt er

13 Men vi är skyldiga att alltid tacka Gud för er, syskon älskade av Herren, för att Gud har valt er som en förstling* till frälsning genom Andes* helgelse och sanningstro. 14 Till detta har han [också*] kallat er genom vårt evangelium, till förvärv av vår Herre Jesu Kristi härlighet.

15 Alltså, syskon, stå då fasta och håll fast vid traditionerna i vilka ni blivit undervisade, antingen genom ord eller genom brev från oss. 16 Och själv må vår Herre Jesus Kristus och Gud vår Far, som har älskat oss och gett eonisk tröst och gott hopp i nåd, 17 trösta era hjärtan och stärka i varje god gärning och gott ord.

3

Be och arbeta

1 För övrigt: be, syskon, för oss. Att Herrens ord ska springa och bli ärat, så som även hos er, 2 och att vi blir räddade från de ovettiga och onda människorna. För allas är inte tron.

3 Men trofast är Herren, som ska stärka er och beskydda från den onde*. 4 Och vi förtröstar i Herren på er, att det vi instruerar både gör ni och kommer att göra. 5 Och Herren må rikta era hjärtan in i Guds kärlek och i Kristi uthållighet.

6 Men vi instruerar er, syskon, i vår Herre Jesu Kristi namn att ni ska hålla er undan från varje broder som vandrar oordentligt och inte efter traditionen som de* har tagit emot från oss. 7 För själva vet ni hur man bör imitera oss. Vi var ju inte oordentliga bland er 8 eller åt gratis bröd från någon. Nej, med möda och slit natt och dag arbetade vi för att inte betunga någon av er. 9 Inte att vi inte har rättighet, utan det var för att ge oss själva som förebild för er, till att imitera oss. 10 För även när vi var hos er var det detta vi instruerade er: att om någon inte vill arbeta, ska han heller inte äta.

11 Men vi hör att några vandrar bland er oordentligt och inte arbetar, utan snokar runt. 12 Och sådana instruerar vi och uppmanar i Herren Jesus Kristus att de med stillhet ska arbeta och äta sitt eget bröd.

13 Och ni, syskon, tappa inte modet att göra det som är bra. 14 Men om någon inte hörsammar vårt ord genom brevet, notera denne för att inte beblanda er med honom, så att han respekterar*. 15 Och som en fiende ska ni inte anse honom, utan förmana som en broder.

Sluthälsning

16 Och själv må fridens Herre ständigt ge er friden på varje sätt. Herren vare med er alla.

17 Hälsningen med min hand: från Paulus. Det är ett tecken i varje brev. Så skriver jag. 18 Vår Herre Jesu Kristi nåd vare med er alla.

* 1:9 1:9 från Eller ”bort från”

* 2:3 2:3 laglöshetens Andra handskrifter: ”syndens”

* 2:13 2:13 som en förstling Andra handskrifter: ”från begynnelsen”

* 2:13 2:13 Andes Eller ”andes”

* 2:14 2:14 också Andra handskrifter: [-]

* 3:3 3:3 den onde Eller ”det onda”

* 3:6 3:6 som de Andra handskrifter: ”som ni”

* 3:14 3:14 respekterar Eller ”skäms”

Till Timotheos: Första brevet

1

2

3

4

5

6

Till Timotheos: Första brevet

1

Hälsning

1 Från Paulus, Kristi Jesu apostel efter order från Gud vår Frälsare och Kristus Jesus vårt hopp. 2 Till Timotheos, äkta barn i tro: Nåd, barmhärtighet, frid från Gud Fader och Kristus Jesus vår Herre.

Varning för villolärare

3 Liksom jag uppmanade dig att vara kvar i Efesos när jag for till Makedonien, vill jag att du instruerar vissa att inte lära ut annorlunda 4 eller akta på myter och ändlösa släktledningar, som framhåller* spekulationer snarare än Guds förvaltning genom tro.

5 Men målet med instruktionen är kärlek ur rent hjärta och gott samvete och oförställd tro. 6 Detta har vissa missat och vikit av till struntprat, 7 när de vill vara laglärare men inte fattar varken det de säger eller vad de noga slår fast om.

8 Men vi vet att lagen är bra, om man använder den lagligt 9 och vet detta att lag inte är satt för en rättfärdig, utan för laglösa och ounderordnade, ogudaktiga och syndare, ogudliga och profana, fadermisshandlare och modermisshandlare*, mannamördare, 10 otuktiga, manliggare, människohandlare, lögnare, menedare och om något annat är emot den sunda läran, 11 enligt evangeliet om den salige Gudens härlighet som jag har blivit anförtrodd.

Tacksägelse för frälsning av nåd

12 Jag har tack till honom som har gett mig kraft, Kristus Jesus vår Herre, för att han ansett mig betrodd och satt mig till tjänst, 13 som förr var en hädare och förföljare och skymfare. Men jag fick barmhärtighet, eftersom jag inte förstod utan gjorde det i otro.

14 Och övermåttan förmerades vår Herres nåd med tro och kärlek i Kristus Jesus. 15 Trofast är ordet och värt allt välkomnande, att Kristus Jesus kom till världen för att frälsa syndare, av vilka jag är först. 16 Men därför fick jag barmhärtighet, för att Kristus Jesus i mig först skulle få uppvisa hela tålamodet, till ett mönster för dem som kommer att tro på honom till eoniskt liv. 17 Och till eonernas Kung, oförgänglig osynlig ensam Gud, hör heder och ära till eonernas eoner. Amen.

Uppmaning till Timotheos

18 Denna instruktion överbringar jag åt dig, mitt barn Timotheos, enligt profetiorna som i förväg har gått fram över dig, för att du genom dem ska strida den goda striden 19 och ha tro och gott samvete. Detta har vissa stött ifrån sig och i tron lidit skeppsbrott. 20 Bland dem är Hymenaios och Alexander, som jag har överlämnat åt Satan så att de tuktas för att inte häda.

2

Bön för alla

1 Jag uppmanar nu först av allt till att förböner, böner, åkallelser, tacksägelser ska göras för alla människor, 2 för kungar och alla som är i överhet, så att vi kan framleva en rofylld och stilla tillvaro i all fromhet och allt allvar. 3 Detta är bra och välkommet inför vår Frälsare Gud, 4 som vill att alla människor ska bli frälsta och komma till insikt om sanning.

5 För en är Gud, en är också medlare mellan Gud och människor: människan Kristus Jesus, 6 som har gett sig själv till motlösen för alla, vittnesbördet i sina egna tider. 7 Till detta blev jag satt som förkunnare och apostel – sanning talar jag, ljuger inte – en lärare för folkslag i tro och sanning.

8 Jag önskar nu att männen på varje plats ska be och lyfta gudliga händer, utan vrede och fundering*. 9 På samma sätt [också] kvinnor, i respektabel klädedräkt, att de med blygsamhet och sans ska smycka sig – inte med flätningar och guld eller pärlor eller kostbar klädnad, 10 utan det som anstår kvinnor som föreger gudsfromhet: genom goda gärningar.

11 En kvinna ska i stillhet lära sig, i all underordning. 12 Men att undervisa tillåter jag inte en kvinna, eller att själv härska över mannen, utan att vara i stillhet. 13 För Adam blev först formad, sedan Eva. 14 Och Adam blev inte lurad, utan kvinnan har grundlurad kommit i överträdelse. 15 Men hon ska bli frälst genom barnafödandet, om de är kvar i tro och kärlek och helgelse med sans.

3

En tillsyningsmans egenskaper

1 Trofast är ordet. Om någon eftertraktar en tillsyn*, är det en god gärning han åtrår. 2 Tillsyningsmannen* måste alltså vara oantastlig: en enda kvinnas man, nykter, sansad, respektabel, gästvänlig, didaktisk. 3 Inte vinlysten, inte våldsverkare, utan vänlig, icke stridande, icke pengakär – 4 en bra föreståndare för sitt eget hus som håller barn i underordning med allt allvar. 5 Men om någon inte förstår att vara föreståndare för sitt eget hus, hur ska han ha omsorg om Guds församling?

6 Inte neofyt*, så att han inte inbilsk faller i djävulens* dom. 7 Men han måste också ha bra vittnesbörd från dem utifrån, så att han inte faller i kritik och djävulens snara.

Församlingstjänares egenskaper

8 Tjänare* på samma sätt: seriösa, inte tvetaliga, inte ägna sig åt mycket vin, inte vinningslystna, 9 utan omfatta trons mysterium med rent samvete. 10 Men även dessa ska beprövas först. Sedan ska de tjäna, om de är oförvitliga.

11 Kvinnor* på samma sätt: seriösa, inte baktalare, nyktra, trogna i allt. 12 Tjänare ska vara män till en enda kvinna och bra föreståndare för barn och sina egna hus. 13 De som har tjänat väl förvärvar sig nämligen en bra ställning och stor frimodighet i tron på Kristus Jesus.

Fromhetens mysterium

14 Detta skriver jag till dig och hoppas komma till dig med hast. 15 Men om jag är långsam, så att du vet hur man bör agera i Guds hus, som är levande Guds församling, sanningens pelare och fundament. 16 Och erkänt stort är fromhetens mysterium:

Han* framträdde i kött,

förklarades rättfärdig i Ande,

visade sig för änglar,

förkunnades bland folkslag,

troddes i världen,

upptogs i härlighet.

4

Avfall från tron

1 Men Anden säger uttryckligen att i de sista tiderna ska några avlägsna sig från tron och akta på förvillande andar och demoners läror, 2 i hyckleri från lögntalare som är brännmärkta i det egna samvetet, 3 som hindrar från att gifta sig, att avhålla sig från matämnen som Gud har skapat för deltagande med tacksägelse för dem som är troende och inser sanningen. 4 För varje Guds skapelse är bra, och inget är förkastligt när det tas emot med tacksägelse. 5 För det helgas genom Guds ord och åkallelse.

En bra Kristi Jesu tjänare

6 När du lägger ner detta för syskonen blir du en bra Kristi Jesu tjänare, närd av* trons ord och den goda läran som du nära följt. 7 Men de profana och käringaktiga myterna ska du undanbe dig. Men öva dig för fromhet. 8 För den kroppsliga övningen är nyttig till lite, men fromheten är nyttig till allt och har löfte om liv för det nuvarande och det kommande. 9 Trofast är ordet och värt allt välkomnande. 10 För detta sliter vi ju och kämpar*, eftersom vi har satt hopp till levande Gud som är Frälsare för alla människor, särskilt för troende. 11 Instruera detta och lär ut.

12 Ingen ska ringakta din ungdom. Nej, bli en förebild för de troende i ord, i agerande, i kärlek, i tro, i renhet. 13 Tills jag kommer, ägna dig åt uppläsningen, uppmaningen, läran. 14 Negligera inte nådegåvan i dig, som gavs dig genom profetia med handpåläggning av äldsterådet. 15 Begrunda detta. Var i detta, så att ditt framsteg blir uppenbart för alla. 16 Ta fasta på dig själv och läran. Bli kvar vid dem. För när du gör detta, frälser du både dig själv och dem som lyssnar på dig.

5

Änkor och äldste

1 En äldre man ska du inte slå mot, utan uppmana som en far. Yngre män som bröder, 2 äldre kvinnor som mödrar, yngre kvinnor som systrar i all renhet.

3 Änkor ska du hedra, dem som verkligen är änkor. 4 Men om en änka har barn eller avkomlingar, ska de först lära sig att visa fromhet mot sitt eget hus och i gengäld ge tillbaka till dem som är födda före. För detta är välkommet inför Gud.

5 Den som dock verkligen är änka och har blivit ensam har satt hopp till Gud och är kvar vid förbönerna och bönerna natt och dag. 6 Men den som lyxar är levande död. 7 Och detta ska du instruera, så att de är oantastliga. 8 Men om någon inte har omtanke om de egna, och särskilt familjemedlemmar, har han förnekat tron och är värre än en otroende.

9 En änka ska förtecknas som har blivit inte mindre än sextio år, en enda mans kvinna, 10 i goda gärningar omvittnad: om hon fött upp barn, om hon tagit emot gäster, om hon tvättat heligas fötter, om hon stöttat nödlidande, om hon efterföljt varje god gärning.

11 Men yngre änkor ska du undanbe dig. För när de drivs av begär bort från Kristus, vill de gifta sig 12 och har en dom för att de annullerat den första tron*. 13 Och samtidigt lär de sig också att overksamma gå omkring i husen. Och inte bara overksamma, utan också sladderaktiga och snokande, talande det som inte är tillbörligt.

14 Jag önskar alltså att yngre ska gifta sig, föda barn, härska i ett hus, inte ge något tillfälle åt motståndaren för hån. 15 För redan har några vikit av efter Satan. 16 Om en troende kvinna har änkor ska hon stötta dem och inte församlingen tyngas, så att den kan stötta dem som verkligen är änkor.

17 De äldste som har varit bra föreståndare ska anses värda dubbel heder, särskilt de som sliter med ord och lära. 18 *För Skriften säger: En tröskande oxe ska du inte täppa till, och: Arbetaren är värd sin lön. 19 Mot en äldste ska du inte godta en anklagelse, utom vid två eller tre vittnen. 20 Tillrättavisa dem som syndar inför alla, så att också de övriga har fruktan.

21 Jag uppfordrar inför Gud och Kristus Jesus och de utvalda änglarna att du ska iaktta detta utan fördom och inte göra något efter preferens. 22 Lägg inte händer fort på någon, och var inte delaktig i andras synder. Dig själv ska du bevara ren. 23 Drick inte längre bara vatten, utan använd lite vin för din mage och dina ofta återkommande svagheter.

24 Hos vissa människor är synderna tydliga och går före till dom, men hos vissa följer de också efter. 25 På samma sätt är också de goda gärningarna tydliga. Och de som förhåller sig på annat sätt kan inte döljas.

6

1 Alla som är fasttjänare under ok ska anse de egna härskarna värda all heder, så att inte Guds namn och läran smädas. 2 Men de som har troende härskare ska inte ringakta dem för att de är syskon, utan fasttjäna desto mer för att de är troende och älskade som tar sig an* välgärningen. Detta ska du undervisa och uppmana till.

Sann och falsk fromhet

3 Om någon lär ut annorlunda och inte kommer till vår Herre Jesu Kristi sunda ord och läran för fromhet, 4 är han inbilsk och vet ingenting utan är sjuk på diskussioner och ordstrider. Från dessa kommer avund, osämja, smädelser, onda misstankar 5 och ständiga friktioner mellan människor fördärvade i sinnet och berövade sanningen, som antar att fromheten ska vara lönsamhet.

6 Men en stor lönsamhet är fromheten med förnöjsamhet*. 7 Inget har vi ju fört in i världen, för inte* heller kan vi föra ut något. 8 Och har vi näring och överdrag, ska vi med detta nöja oss.

9 Men de som önskar bli rika faller i frestelse och snara och många oförnuftiga och skadliga begär, som sänker människorna i undergång och fördärv. 10 För en rot till allt det onda är pengakärleken, som vissa har eftertraktat och så villats bort från tron och spetsat sig själva med många våndor.

Trons goda kamp

11 Men du, o Guds människa, fly detta! Utan jaga efter rättfärdighet, fromhet, tro, kärlek, uthållighet, mildsinthet. 12 Kämpa trons goda kamp. Ta tag i det eoniska livet, till vilket du blivit kallad och bekänt den goda bekännelsen inför många vittnen.

13 Jag instruerar [dig*] inför Gud, som ger liv åt allt, och Kristus Jesus som har vittnat inför Pontius Pilatus med den goda bekännelsen, 14 att du ska bevara budet fläckfritt, oantastligt fram till vår Herre Jesu Kristi framträdande, 15 som han i egna tider ska visa: den salige och ende Makthavaren, Kung över dem som är kungar och Herre över dem som är herrar, 16 som ensam har odödlighet, som bor i otillgängligt ljus, som ingen av människor har sett eller kan se – honom tillhör heder och eoniskt välde. Amen.

17 Dem som är rika i den nuvarande eonen ska du instruera att inte tänka högmodigt eller sätta hopp till rikedoms vansklighet, utan till Gud som skaffar oss allt rikligt till förnöjelse: 18 att frambringa gott, vara rika på goda gärningar, vara givmilda, frikostiga 19 och samla undan åt sig själva en god grund för det kommande, så att de tar tag i det verkliga livet.

Sluthälsning

20 O Timotheos, det som anförtrotts ska du beskydda, och vika av från det profana tompratet och motsättningarna från det som lögnaktigt benämns kunskap, 21 som vissa har föregett och missat målet i tron. Nåden vare med er.

* 1:4 1:4 framhåller Eller ”framkallar”

* 1:9 1:9 fadermisshandlare och modermisshandlare Eller ”fadermördare och modermördare”

* 2:8 2:8 fundering Eller ”debatt”

* 3:1 3:1 en tillsyn Eller ”ett episkopat”

* 3:2 3:2 Tillsyningsmannen Eller ”Biskopen”

* 3:6 3:6 neofyt Eller ”nyomvänd”

* 3:6 3:6 djävulens Eller ”baktalarens” (även i 3:7, jfr 3:11)

* 3:8 3:8 Tjänare Eller ”Diakoner” (även i 3:12)

* 3:11 3:11 Kvinnor Eller ”Hustrur”

* 3:16 3:16 Han Andra handskrifter: ”Gud”

* 4:6 4:6 närd av Eller ”uppfödd på”

* 4:10 4:10 kämpar Andra handskrifter: ”kritiseras”

* 5:12 5:12 tron Eller ”troheten”

* 5:18 5:185 Mos 25:4, Luk 10:7

* 6:2 6:2 tar sig an Eller ”tar emot”

* 6:6 6:6 förnöjsamhet Eller ”självtillräcklighet” (i positiv mening)

* 6:7 6:7 för inte Andra handskrifter: ”och det är tydligt att inte”

* 6:13 6:13 dig Andra handskrifter: [-]

Till Timotheos: Andra brevet

1

2

3

4

Till Timotheos: Andra brevet

1

Hälsning

1 Från Paulus, Kristi Jesu apostel genom Guds vilja för löfte om liv i Kristus Jesus. 2 Till Timotheos, älskade barn: Nåd, barmhärtighet, frid från Gud Fader och Kristus Jesus vår Herre.

Tacksägelse för Timotheos

3 Jag har tack till Gud, som jag sedan förfäder dyrkar med rent samvete, medan jag oavbrutet har hågkomsten av dig i mina förböner natt och dag 4 och längtar att få se dig, påmind om dina tårar, för att uppfyllas av glädje, 5 då jag fått påminnelse om den oförställda tron i dig som bodde först i din mormor Lois och din mor Eunike. Och jag är övertygad om att den även bor i dig.

Aposteln och hans lärjunge

6 Av den orsaken påminner jag dig att åter blåsa eld i Guds nådegåva som finns i dig genom min handpåläggning. 7 För Gud har inte gett oss en ande av feghet, utan av kraft och kärlek och sans. 8 Skäms då inte för vittnesbördet om vår Herre eller för mig hans fånge. Nej, var med och lid ont för evangeliet efter kraft från Gud, 9 som har frälst oss och kallat med en helig kallelse: inte efter våra gärningar utan efter sin egen föresats och nåd, som har getts oss i Kristus Jesus före eoniska tider 10 men visats fram nu, genom framträdandet av vår Frälsare Kristus Jesus, som har upphävt döden och upplyst liv och odödlighet genom evangeliet. 11 Till detta blev jag satt som förkunnare och apostel och lärare.

12 Av den orsaken lider jag också detta. Men jag skäms inte, för jag vet på vem jag trott, och jag är övertygad om att han är mäktig att beskydda mitt som anförtrotts till den dagen. 13 Som mönster för sunda ord ska du ha det du hört från mig i tro och kärlek i Kristus Jesus. 14 Det fina som anförtrotts ska du beskydda genom helig Ande som bor i oss.

15 Du vet detta att de har vänt sig bort från mig, alla i Asien. Bland dem är Fygelos och Hermogenes. 16 Må Herren ge barmhärtighet till Onesiforos hus, för många gånger vederkvickte han mig. Och för min kedja skämdes han inte, 17 utan kommen till Rom sökte han mig ivrigt och fann. 18 Må Herren ge honom att finna barmhärtighet från Herren på den dagen! Och hur mycket han i Efesos betjänade vet du desto bättre.

2

En bra Kristi Jesu soldat

1 Du, mitt barn, hämta nu kraft i nåden som finns i Kristus Jesus. 2 Och det du har hört från mig inför många vittnen, detta ska du överbringa åt trofasta människor som ska vara kapabla att också undervisa andra.

3 Var med och lid ont som en bra Kristi Jesu soldat. 4 Ingen som är soldat trasslar in sig i tillvarons angelägenheter, för att behaga honom som har rekryterat. 5 Och även om någon tävlar, blir han inte kransad om han inte tävlar lagligt. 6 Odlaren som sliter måste först få del av frukterna. 7 Fatta vad jag säger. För Herren ska ge dig förstånd i allt.

8 Kom ihåg Jesus Kristus, uppväckt från de döda, av Davids säd enligt mitt evangelium, 9 för vilket jag lider ont ända till bojor som en missdådare. Men Guds ord är inte bundet. 10 Därför håller jag ut i allt för de utvalda, för att också de ska undfå frälsning i Kristus Jesus med eonisk härlighet. 11 Trofast är ordet.

För om vi har dött tillsammans, ska vi också leva tillsammans.

12 Om vi håller ut, ska vi också regera tillsammans.

Om vi förnekar, ska också denne förneka oss.

13 Om vi inte tror förblir denne trofast,

för förneka sig själv kan han inte.

14 Påminn om detta och uppfordra inför Gud att de inte ska strida om ord: till intet tjänligt, till katastrof för dem som lyssnar. *

En arbetare godkänd inför Gud

15 Var ivrig att ställa fram dig själv godkänd inför Gud, en icke skamlig arbetare som rätt delar sanningens ord. 16 Men det profana tompratet ska du kringgå. För de ska göra vidare framsteg i ogudaktighet, 17 och deras ord ska som kallbrand* ha spridning. Bland dem är Hymenaios och Filetos, 18 som har missat målet för sanningen när de säger att uppståndelse[n*] redan har skett, och de vänder upp och ner på vissas tro. 19 Dock, Guds stadiga grund står och har detta sigill: Herren har känt dem som är hans, och: Avlägsna sig från orätt ska var och en som nämner Herrens namn.*

20 Men i ett stort hus finns inte bara kärl av guld och av silver, utan också av trä och av lera. Och de ena är till heder, och de andra till oheder. 21 Om någon nu rensar ut sig själv från detta* blir han ett kärl till heder: helgat, välanvändbart för härskaren, för varje god gärning berett. 22 Men de ungdomliga begären ska du fly, och jaga efter rättfärdighet, tro, kärlek, frid med dem som åkallar Herren av rent hjärta.

23 Men de dåraktiga och oinsatta diskussionerna ska du undanbe dig, då du vet att de föder bråk. 24 Och en Herrens fasttjänare bör inte bråka utan vara blid mot alla, didaktisk, tålig mot ont 25 och i mildhet fostra dem som motsätter sig. Kanske ger Gud dem sinnesändring till insikt om sanningen 26 och de nyktrar upp ur djävulens snara, efter att ha levandefångats av honom för dennes vilja.

3

Människor i de sista dagarna

1 Men detta ska du veta, att i de sista dagarna ska besvärliga tider vara inne. 2 För människorna kommer att vara egenkära, pengakära, skrytsamma, högmodiga, hädare, ohörsamma mot föräldrar, otacksamma, ogudliga, 3 ömhetslösa, oförsonliga, baktalare, obehärskade, otämjda, ej godhetsälskare, 4 förrädare, dumdristiga, inbilska, njutningsälskare mer än gudsälskare, 5 och ha en gestaltning av fromhet men förnekat dess kraft. Och dessa ska du undvika.

6 För av dessa är de som nästlar sig in i husen och tillfångatar svaga kvinnor som är överstaplade med synder, drivna av olika begär, 7 som alltid lär sig och aldrig kan komma till insikt om sanningen. 8 Och på samma sätt som Jannes och Jambres stod emot Mose, så står också dessa emot sanningen: människor genomfördärvade i sinnet, odugliga i tron. 9 Men de ska inte göra vidare framsteg. För deras vansinne ska vara övertydligt för alla, såsom även dessas blev.

I apostelns efterföljd

10 Men du har nära följt mig i läran, i förandet, i föresatsen, i tron, i tålamodet, i kärleken, i uthålligheten, 11 i förföljelserna, i lidandena, det som hände mig i Antiochia, i Ikonion, i Lystra – vilka förföljelser jag har uthärdat! Och ur alla har Herren räddat mig. 12 Och även alla som vill leva fromt i Kristus Jesus kommer att bli förföljda. 13 Men onda människor och bluffmakare ska göra framsteg till det värre, de förvillar och blir förvillade.

14 Men du ska bli kvar i det du har lärt dig och funnit trovärdigt, då du vet av vilka du har lärt det, 15 och att du sedan spädbarn känner [de] sakrala texter[na*] som kan göra dig vis till frälsning genom tro på Kristus Jesus. 16 All Skrift* är Gudsandad och nyttig för lära, för tillrättavisning, för rättelse, för fostran i rättfärdighet 17 så att Guds människa är komplett, för varje god gärning fullt färdig*.

4

Förkunna ordet

1 Jag uppfordrar inför Gud och Kristus Jesus, som kommer att döma levande och döda, och vid hans framträdande och hans rike: 2 Förkunna ordet. Stå där lägligt, olägligt. Tillrättavisa, näps, uppmana med allt tålamod och all undervisning. 3 För det ska komma en tid när de inte står ut med den sunda läran, utan efter sina egna begär staplar de upp åt sig lärare när det kliar i örat. 4 Och från sanningen vänder de bort örat, och till myterna viker de av.

5 Men var du nykter i allt. Lid ont. Gör en evangelists gärning. Fullgör din tjänst.

Apostelns uppbrott

6 För jag dryckesoffras redan, och tiden står här för mitt uppbrott. 7 Den goda kampen har jag kämpat. Loppet har jag fullbordat. Tron har jag bevarat. 8 Framöver är upplagd åt mig rättfärdighetens krans, som Herren ska löna mig med på den dagen, den rättfärdige domaren. Och inte bara mig, utan också alla som har älskat hans framträdande.

Personliga hälsningar

9 Ivra för att komma till mig fort. 10 För Demas har övergett mig och älskat den nuvarande eonen och farit till Thessalonike. Crescens till Galatien*. Titus till Dalmatien. 11 Lukas ensam är hos mig. Markus ska du ta upp och föra med dig, för han är mig välanvändbar till tjänst. 12 Men Tychikos har jag sänt till Efesos. 13 Paenulan* som jag lämnade kvar i Troas hos Karpos: när du kommer, hämta den. Även bokrullarna, särskilt pergamenten.

14 Alexander kopparsmeden har uppvisat mycket ont mot mig. Herren ska löna honom efter hans gärningar. 15 För honom ska även du vakta dig, för han har väldigt ställt sig emot våra ord.

16 Vid mitt första försvar var det ingen som kom fram för mig, utan alla övergav mig. Må det inte tillräknas dem! 17 Men Herren bistod mig och gav mig kraft, för att genom mig förkunnelsen skulle fullgöras och alla folkslagen få höra, och jag blev räddad ur ett lejons mun. 18 Rädda mig ska Herren från varje ont verk och frälsa till sitt himmelska rike. Hans är äran till eonernas eoner. Amen.

19 Hälsa Prisca och Aquila och Onesiforos hus. 20 Erastos blev kvar i Korinth. Och Trofimos lämnade jag kvar i Miletos sjuk. 21 Ivra för att komma före vintern. Hälsar dig gör Euboulos och Pudens och Linus och Claudia och alla syskonen. 22 Herren vare med din ande. Nåden vare med er.

* 2:14 2:14 Gud Andra handskrifter: ”Herren”

* 2:17 2:17 kallbrand Eller ”cancer”

* 2:18 2:18 uppståndelsen Andra handskrifter: ”en uppståndelse”

* 2:19 2:19 4 Mos 16:5, samt okänt citat (jfr 4 Mos 16:26, Jes 26:13, 52:11)

* 2:21 2:21 detta Eller ”dessa” (kärlen till oheder)

* 3:15 3:15 de sakrala texterna Andra handskrifter: ”sakrala texter”

* 3:16 3:16 Skrift är Gudsandad och nyttig Eller ”Skrift som är Gudsandad är också nyttig”

* 3:17 3:17 fullt färdig Eller ”utrustad”

* 4:10 4:10 Galatien Andra handskrifter: ”Gallien”

* 4:13 4:13 Paenulan Enkel poncholiknande mantel

Till Titus

1

2

3

Till Titus

1

Hälsning

1 Från Paulus, Guds fasttjänare och Jesu Kristi apostel, för Guds utvaldas tro och insikt om sanning som hör till fromhet, 2 i hopp om eoniskt liv som den lögnfrie Guden har utlovat före eoniska tider. 3 Och han har i egna tider visat fram sitt ord genom förkunnelse som jag anförtrotts enligt order från vår Frälsare Gud.

4 Till Titus, äkta barn i gemensam tro: Nåd och frid från Gud Fader och Kristus Jesus, vår Frälsare.

Äldstes egenskaper

5 För detta lämnade jag dig kvar på Kreta, för att räta ut det som återstod och insätta äldste i varje stad, såsom jag för dig förordnat: 6 om någon är oförvitlig, en enda kvinnas man och har barn som är trogna* och inte under anklagelse för omåttlighet eller är ounderordnade.

7 För tillsyningsmannen* måste vara oförvitlig som Guds förvaltare: inte arrogant, inte argsint, inte vinlysten, inte våldsverkare, inte vinningslysten 8 utan gästvänlig, godhetsälskande, sansad, rättfärdig, gudlig, självbehärskad 9 och hålla tag i det trofasta ordet enligt undervisningen, så att han är mäktig att både uppmuntra* med den sunda läran och tillrättavisa dem som säger emot.

10 För det finns många som [också] är ounderordnade, struntpratare och duperare, särskilt de av omskärelsen. 11 Dem måste man tysta munnen på. Hela hus vänder de upp och ner på när de undervisar det man inte bör, för skamlig vinning.

12 En av dem har sagt, deras egen profet: ”Kretensare* är ständigt lögnare, onda vilddjur, overksamma magar.” 13 Detta vittnesbörd är sant. Av den orsaken ska du tillrättavisa dem strängt, så att de blir sunda i tron 14 och inte aktar på judaiska myter och bud från människor som vänder sig bort från sanningen. 15 Allt är rent för de rena, men för de befläckade och otroende är inget rent, utan hos dem har både sinnet och samvetet befläckats. 16 De bekänner sig känna Gud, men med gärningarna förnekar de, och är skändliga och ohörsamma och för varje god gärning odugliga.

2

Sund lära för olika grupper

1 Men du ska tala det som anstår den sunda läran. 2 Gamla män ska vara nyktra, seriösa, sansade: sunda i tron, kärleken, tålamodet. 3 Gamla kvinnor på samma sätt, med ett skick som anstår det sakrala: inte baktalare, inte förslavade under mycket vin, godhetslärare 4 så att de sansar de yngre kvinnorna till att vara mankära, barnkära, 5 sansade, rena, hemmaarbetande, goda och underordna sig sina egna män, så att inte Guds ord blir smädat.

6 De yngre männen på samma sätt: uppmana dem att vara sansade* 7 i allt, medan du framhåller dig själv som en förebild i goda gärningar, och i läran ofördärvadhet, allvar, 8 ett sunt obestridligt ord, så att den som är emot respekterar* och inget uselt har att säga om oss.

9 Fasttjänare ska underordna sig sina egna härskare i allt, vara välbehagliga, inte säga emot, 10 inte smussla undan utan uppvisa all god trohet, så att de smyckar vår Frälsare Guds lära i allt.

Guds nåd har framträtt

11 För Guds nåd har framträtt, frälsande för alla människor, 12 fostrande oss att neka ogudaktigheten och de världsliga begären och leva sansat och rättfärdigt och fromt i den nuvarande eonen, 13 medan vi väntar på det saliga hoppet och härlighetsframträdandet av vår store Gud och Frälsare Jesus Kristus, 14 som har gett sig själv för oss för att återlösa oss från all laglöshet och rena åt sig själv ett helt eget folk, nitiskt för goda gärningar.

15 Detta ska du tala och uppmana och tillrättavisa, med all ordergivning. Ingen ska ignorera dig.

3

1 Påminn dem att underordna sig myndigheter, auktoriteter, lyda, vara beredda till varje god gärning: 2 inte smäda någon, vara icke stridande, vänliga och uppvisa all mildhet mot alla människor. 3 För en gång var också vi oförnuftiga, ohörsamma, förvillade och fasttjänade olika begär och njutningar, medan vi framlevde i ondska och avund, avskyvärda, hatande varandra.

4 Men när ljuvheten och människovänligheten

framträdde hos vår Frälsare Gud,

5 inte utifrån gärningar i rättfärdighet som vi hade gjort

utan efter hans barmhärtighet,

frälste han oss genom ett bad av pånyttfödelse

och förnyelse i helig Ande,

6 som han utgöt över oss rikligt

genom Jesus Kristus vår Frälsare

7 för att vi, rättfärdigförklarade genom dennes nåd,

skulle bli arvingar med hopp om eoniskt liv.

8 Trofast är ordet. Och kring detta önskar jag att du noga slår fast, så att de fokuserar på att vara framstående i goda gärningar, de som har kommit till tro på Gud. Detta är bra och nyttigt för människorna.

9 Men dåraktiga diskussioner och släktledningar och osämjor och lagbråk ska du kringgå, för de är onyttiga och fåfängliga. 10 En heretisk* människa ska du efter en första och en andra förmaning undanbe dig, 11 då du vet att en sådan har vänt sig bort och syndar och är självfördömd.

Sluthälsningar

12 När jag skickar Artemas till dig, eller Tychikos, ivra för att komma till mig i Nikopolis. För där har jag bestämt mig för att övervintra. 13 Zenas den laglärde och Apollos ska du ivrigt hjälpa iväg så att inget är bristande för dem. 14 Men även de våra ska lära sig att vara framstående i goda gärningar för de nödvändiga behoven, så att de inte är utan frukt.

15 Hälsar dig gör alla som är med mig. Hälsa dem som har oss kära i tro. Nåden vare med er alla.

* 1:6 1:6 trogna Eller ”troende”

* 1:7 1:7 tillsyningsmannen Eller ”biskopen”

* 1:9 1:9 uppmuntra Eller ”uppmana”

* 1:12 1:12 Kretensare... Citat från Cretica av Epimenides

* 2:6 2:6 sansade 7i allt, medan du Eller ”sansade, 7medan du i allt”

* 2:8 2:8 respekterar Eller ”skäms”

* 3:10 3:10 heretisk Eller ”söndrande”

Till Filemon

Till Filemon

1

Hälsning

1 Från Paulus, fånge för Kristus Jesus, och brodern Timotheos. Till Filemon, vår älskade vän och medarbetare, 2 och systern Appia och vår medkämpe Archippos och församlingen i ditt hus: 3 Nåd åt er och frid från Gud vår Far och Herren Jesus Kristus.

Tacksägelse för Filemon

4 Jag tackar alltid min Gud när jag gör hågkomst av dig vid mina böner, 5 då jag hör om din kärlek och tro* som du har gentemot Herren Jesus och till alla de heliga, 6 för att din delaktighet i tron ska bli verksam i insikt om allt gott som finns i oss för Kristus. 7 För jag har haft stor glädje och uppmuntran över din kärlek, eftersom de heligas inre har fått ro genom dig, broder.

Vädjan för Onesimos

8 Därför, fastän jag har stor frimodighet i Kristus att beordra dig det som passar sig, 9 vill jag för kärlekens skull hellre vädja, sådan jag är som Paulus: en gammal man och nu också fånge för Kristus Jesus. 10 Jag vädjar till dig för mitt barn som jag har avlat i mina bojor: Onesimos*, 11 en gång för dig oanvändbar, men nu för [både] dig och mig välanvändbar.

12 Honom jag har skickat tillbaka till dig – honom, det vill säga mitt inre. 13 Honom hade jag önskat behålla för mig själv, för att i ditt ställe betjäna mig i evangeliets bojor. 14 Men utan din mening ville jag inget göra, så att inte ditt goda blir som av nödtvång utan av fri vilja.

15 För kanhända var det därför han blev åtskild för en stund, för att du skulle få ut honom eonisk? 16 Inte längre som en fasttjänare, utan mer än en fasttjänare: en älskad broder. Särskilt för mig. Och hur mycket mer för dig, både i köttet och i Herren?

17 Om du alltså håller mig för en kompanjon, ta emot honom som mig. 18 Och om han i något har gjort dig orätt eller är skyldig, tillräkna detta mig. 19 Jag, Paulus, har skrivit med min hand: jag ska kompensera. För att inte säga dig att du även är skyldig mig dig själv. 20 Ja broder, må jag bli gynnad av dig i Herren. Ge ro åt mitt inre i Kristus.

Sluthälsningar

21 Övertygad om din hörsamhet har jag skrivit till dig och vet att du kommer att göra till och med mer än det jag säger. 22 Och samtidigt, bered mig också ett gästrum. För jag hoppas att jag genom era böner ska bli skänkt åt er.

23 Hälsar dig gör Epafras, min medfånge i Kristus Jesus, 24 och Markus, Aristarchos, Demas, Lukas, mina medarbetare. 25 Herren Jesu Kristi nåd vare med er ande.

* 1:5 v 5 tro Eller ”trofasthet”

* 1:10 v 10 Onesimos Grekiska för ”gynnsam” (jfr v 11 och 20)

Till hebreerna

1

2

3

4

5

6

7

8

9

10

11

12

13

Till hebreerna

1

Gud har talat genom Sonen

1 I många stycken och på många sätt har förr Gud talat till fäderna genom profeterna, 2 men i slutet av dessa dagar har han talat till oss genom en Son, som han har satt som arvinge till allt. Genom honom har han också gjort eonerna. 3 Han är en utstrålning av härligheten och en prägel av hans substans och bär allt med sin makts ord, och sedan han gjort* en rening från synderna har han satt sig vid Majestätets högra hand i det höga 4 och blivit så mycket bättre än änglarna som han ärvt ett förträffligare namn än dem.

Sonen är större än änglarna

5 *För till vilken har han någonsin sagt av änglarna:

Min Son är du, jag har idag fött dig?

Och åter:

Jag ska vara för honom till Far, och han ska vara för mig till Son?

6 *Men när åter han för in den Förstfödde i den bebodda världen, säger han:

Och tillbe honom ska alla Guds änglar.

7 *Och om änglarna säger han:

Han som gör sina änglar till andar

och sina tjänstgörande till en eldslåga.

8 *Men om Sonen:

Din tron, Gud, är till eonens eon,

och rakhetens spira är ditt rikes spira.

9 Du har älskat rättfärdighet och hatat laglöshet*.

Därför har han smort dig, Gud din Gud,

med jublets olja mer än dina medbröder.

10 *Och:

Du har i begynnelsen, Herre, grundat jorden,

och dina händers verk är himlarna.

11 De ska förgöras, men du förblir.

Och alla ska som en mantel föråldras,

12 och som ett täckelse ska du rulla ihop dem,

som en mantel* och de ska bytas ut.

Men du är densamme, och dina år ska inte ta slut.

13 *Och till vilken av änglarna har han någonsin sagt:

Sitt vid min högra sida

tills jag lagt dina fiender som en fotpall för dina fötter?

14 Är de inte alla tjänstgörande andar, till betjäning utsända för dem som ska ärva frälsning?

2

1 Därför måste vi ännu mer akta på det som hörts, så att vi inte driver iväg. 2 För om ordet talat genom änglar var fast och varje överträdelse och ohörsamhet fick rättmätig löning, 3 hur ska vi undkomma om vi inte bryr oss om en så stor frälsning? Den fick sin begynnelse med att talas genom Herren och blev sedan stadfäst för oss av dem som hade hört, 4 medan Gud också intygade med tecken och under och olika kraftgärningar och delningar av helig Ande efter sin viljeyttring.

Guds Son i ringhet

5 För det är inte under änglar han har underordnat den kommande bebodda världen om vilken vi talar. 6 *Men någonstans har någon vittnat och sagt:

Vad är en människa att du kommer ihåg honom,

eller en människoson att du vårdar dig om honom?

7 Du förminskade honom något lite mer än änglar,

med härlighet och heder kransade du honom. *

8 Allt har du underordnat under hans fötter.

För i det att han underordnade honom allt, lämnade han inget ounderordnat honom. Nu ser vi dock ännu inte allt underordnat honom. 9 Men honom som förminskades något lite mer än änglarna ser vi: Jesus, på grund av dödens lidande kransad med härlighet och heder, så att han genom* Guds nåd i vars och ens ställe skulle smaka döden.

10 För det anstod honom av vilken allt och genom vilken allt är till, när han skulle föra många söner till härlighet, att fullkomna deras frälsnings upphovsman genom lidanden. 11 För både han som helgar och de som helgas är alla av en enda Far. Av den orsaken skäms han inte för att kalla dem syskon, 12 *när han säger:

Jag ska meddela ditt namn för mina syskon.

Mitt i församlingen ska jag sjunga hymn till dig.

13 *Och åter:

Jag ska vara förtröstande på honom,

och åter:

Se: jag och barnen som Gud mig gett.

14 Då nu barnen blivit delaktiga av blod och kött har han också själv på ett närliggande sätt fått del i desamma, för att genom döden stoppa den som hade dödens välde, det vill säga djävulen, 15 och frigöra alla dem som av fruktan för döden genom hela livet varit innehållna i slaveri. 16 För det är ju inte änglar han tar sig an. Nej, Abrahams säd tar han sig an. 17 Därför var han förpliktad att i allt bli lik sina syskon, för att bli en barmhärtig och trogen överstepräst i det som är inför Gud för att sona folkets synder. 18 För genom det att han själv har lidit och prövats, kan han hjälpa dem som blir prövade.

3

Jesus är större än Mose

1 Därför, heliga syskon i himmelsk kallelse delaktiga, beakta vår bekännelses apostel och överstepräst: Jesus, 2 *som var trogen* den som hade insatt honom, såsom även Mose i hela* hans hus. 3 För mer ära än Mose har denne ansetts värdig, liksom den har mer heder än huset som har preparerat det. 4 För varje hus prepareras av någon, men den som har preparerat allt är Gud. 5 Och Mose var trogen i hela hans hus som en trotjänare, till ett vittnesbörd om det som skulle talas, 6 men Kristus som Son över hans hus. Hans hus är vi, om vi [nu*] behåller frimodigheten och stoltheten i hoppet*.

Förhärda inte era hjärtan

7 *Därför, liksom den heliga Anden säger:

Idag, om ni hör hans röst,

8 förhärda inte era hjärtan som vid provokationen,

på prövningens dag i ödemarken,

9 där era fäder prövade mig i beprövning

och såg mina gärningar 10 i fyrtio år.

Därför blev jag förtörnad på det släktet och sade:

Ständigt förvillar de sig i hjärtat.

Och de har inte lärt känna mina vägar,

11 såsom jag svor i min vrede:

Aldrig ska de gå in i min vila.

12 Se till, syskon, så att inte det finns i någon av er ett ont hjärta av otro i att avlägsna sig från levande Gud. 13 Nej, uppmuntra varann varenda dag, så länge det heter idag, så att ingen av er förhärdas genom syndens tjusning. 14 För delaktiga i Kristus har vi blivit om vi nu behåller vår begynnelse av tillförsikt fast ända till slutet, 15 i det att det sägs: Idag, om ni hör hans röst, förhärda inte era hjärtan som vid provokationen.

16 För vilka var det som hörde och ändå provocerade? Men var det inte alla som gick ut ur Egypten genom Mose? 17 Och på vilka var han förtörnad i fyrtio år? Var det inte på dem som syndade, vilkas kadaver föll i ödemarken? 18 Och till vilka svor han att de inte skulle gå in i hans vila, om inte de ohörsamma? 19 Och vi ser att de inte kunde gå in på grund av otro.

4

En sabbatsvila för Guds folk

1 Låt oss då frukta så att inte, när det lämnats kvar ett löfte att få gå in i hans vila, någon av er tycks komma till korta. 2 För även vi är evangeliserade liksom också dessa. Men ordet som hördes gjorde ingen nytta för dessa, då de inte var hopfogade* genom tron med dem som lyssnade. 3 För vi går in i vilan, vi som har kommit till tro, så som han har sagt:

Som jag svor i min vrede:

Aldrig ska de gå in i min vila –

även om verken varit tillblivna sedan världens grundläggning. 4 *För han har sagt någonstans om den sjunde dagen så: Och Gud vilade på den sjunde dagen från alla sina verk. 5 Och i detta åter: Aldrig ska de gå in i min vila.

6 Då det alltså kvarstår att några ska gå in i den, och att de som tidigare evangeliserades inte gick in på grund av ohörsamhet, 7 bestämmer han åter en dag, idag, när han genom David efter så lång tid säger så som förut är sagt:

Idag, om ni hör hans röst,

förhärda inte era hjärtan.

8 För om Jesus* hade gett dem vila, hade han inte talat om en annan dag efter detta.

9 Alltså kvarstår en sabbatsvila för Guds folk. 10 För den som har gått in i hans vila har också själv vilat från sina verk, såsom Gud från sina egna. 11 Låt oss då vara ivriga att gå in i den vilan, så att ingen faller genom samma exempel på ohörsamhet.

12 För Guds ord är levande och verksamt, och skarpare än varje tveeggat svärd och genomträngande ända till delning av själ och ande, leder och märg, och en bedömare av hjärtats reflektioner och tankegångar. 13 Och det finns ingen skapelse omärkbar inför honom, utan allt är naket och halsblottat för ögonen hos honom inför vilken vi har räkenskapen.

En fullkomlig överstepräst

14 När vi nu har en stor överstepräst som har gått genom himlarna, Jesus Guds Son, låt oss hålla fast vid bekännelsen. 15 För vi har inte en överstepräst som inte kan sympatisera med våra svagheter, utan en som är prövad i allt i likhet, utan synd. 16 Låt oss därför gå fram med frimodighet till nådens tron för att få barmhärtighet och finna nåd till läglig hjälp.

5

1 För varje överstepräst tas från människor och insätts för människor i det som är inför Gud, för att frambära äregåvor och offer för synder, 2 och han kan vara måttfull mot dem som inte förstår och är förvillade, då han också själv omfattas av svaghet 3 och på grund av den är förpliktad att så som för folket, så även för sig själv frambära offer för synder.

4 Och ingen tar sig själv den hedern, utan man blir kallad av Gud, liksom även Aaron. 5 *Så även Kristus: han ärade inte sig själv med att bli överstepräst, utan det var den som talade till honom:

Min Son är du, jag har idag fött dig.

6 *Liksom han också på ett annat ställe säger:

Du är präst till eonen efter Melchisedeks ordning.

7 Under sitt kötts dagar frambar han vädjanden och anrop till den som kunde frälsa honom från döden, med starkt skri och tårar, och han blev bönhörd utifrån vördsamheten: 8 även om han var Son, lärde han sig hörsamheten av det han led. 9 Och fullkomnad blev han för alla som hörsammar honom orsak till eonisk frälsning, 10 titulerad av Gud överstepräst efter Melchisedeks ordning.

Varning för förhärdelse

11 Om detta har vi mycket av ordet att säga som också är svårtolkat, då ni har blivit tröga i öronen. 12 För även om ni är förpliktade att vara lärare på grund av tiden, har ni åter behov av att någon lär er elementen i begynnelsen av Guds utsagor. Och ni har kommit att ha behov av mjölk, [och] inte stadig föda. 13 För var och en som får del av mjölk är obekant med ett ord om rättfärdighet, för han är ett småbarn. 14 Men för fullvuxna finns den stadiga födan, för dem som av vanan har omdömesförmågorna övade till urskillning av gott och ont.

6

1 Låt oss därför lämna ordet om begynnelsen i Kristus och föras mot fullkomligheten, och inte åter slå ner en grund med sinnesändring från döda gärningar och tro på Gud, 2 undervisning om dophandlingar och handpåläggning och dödas uppståndelse och eonisk dom. 3 Och detta ska vi göra, om nu Gud tillåter.

4 För det är omöjligt för dem som en gång har blivit upplysta och smakat den himmelska fria gåvan och blivit delaktiga i helig Ande 5 och smakat det goda Guds ord och krafter från en kommande eon 6 och sedan avfallit, att åter förnya dem till sinnesändring när de på nytt för sig själva korsfäster Guds Son och exponerar honom offentligt. 7 För en jord som dricker det regn som många gånger kommer över den, och föder växtlighet välägnad åt dessa för vilka den också odlas, får del av välsignelse från Gud. 8 Men bär den fram törnen och tistlar är den oduglig och nära förbannelse. Dess slut är till bränning.

9 Men vi är övertygade gällande er, våra älskade, om det som är bättre och har frälsning med sig, även om vi talar så. 10 För Gud är inte orättfärdig, så att han glömmer er gärning och kärleken som ni har uppvisat till hans namn, när ni betjänat de heliga och ännu betjänar. 11 Men vi åtrår att var och en av er ska uppvisa samma iver för den fulla vissheten i hoppet ända till slutet, 12 så att ni inte blir tröga utan imitatörer av dem som genom tro och tålamod ärver löftena.

Guds löfte står fast

13 För när Gud lovade till Abraham, då han ingen större hade att svära vid, svor han vid sig själv 14 *och sade: Jag ska välsignande välsigna dig och förökande föröka dig. 15 Och så var han tålmodig och uppnådde löftet.

16 För människor svär vid den som är större, och för dem blir eden en ände på all motsägelse, till stadfästande. 17 Vid det att Gud ännu mer önskade visa löftets arvingar oföränderligheten i hans plan gick han i god med en ed 18 för att vi, genom två oföränderliga ting i vilka Gud omöjligt skulle ljuga, ska ha en stark uppmuntran när vi tagit vår tillflykt till att hålla fast vid det föreliggande hoppet. 19 Detta har vi som ett ankare för själen som är säkert och fast och går in till det inre bakom förhänget, 20 *dit en förelöpare i vårt ställe har gått in: Jesus, som efter Melchisedeks ordning har blivit överstepräst till eonen.

7

Melchisedeks prästämbete

1 *För denne Melchisedek var kung av Salem, präst åt Gud den Högste, den som mötte Abraham när han återvände från nedgörandet av kungarna och som välsignade honom, 2 och som Abraham också tilldelade tionde av allt. Först är han översatt “kung av rättfärdighet” och sedan även kung av Salem, det vill säga “kung av frid”. 3 Utan far, utan mor, utan släktledning har han varken dagars begynnelse eller livets slut, och har blivit lik Guds Son och förblir präst för beständigt.

4 Och skåda hur stor denne är, åt vilken [till och* med] Abraham gav tionde från toppen av högen – patriarken! 5 Och visserligen har de av Levis söner som tar emot prästadömet ett bud att få tionde av folket enligt lagen, det vill säga av sina syskon, fastän dessa är utgångna ur Abrahams höft. 6 Men han som inte är släktledd från dem har fått tionde av Abraham, och honom som hade löftena har han välsignat. 7 Och utan all motsägelse är det den ringare som blir välsignad av den bättre. 8 Och här får människor som dör tionden, men där en som är omvittnad att han lever. 9 Och så att säga har genom Abraham även Levi, som får tionden, själv gett tionde. 10 För han fanns ännu i faderns höft när Melchisedek mötte honom.

Jesu prästämbete

11 Om nu fullkomning fanns genom det levitiska prästämbetet – för på detta hade det lagstiftats för folket – vad fanns det mer för behov att det efter Melchisedeks ordning skulle uppstå en annan präst, och inte sägas vara efter Aarons ordning? 12 För när prästämbetet förändras blir det av nödtvång också en förändring i lagen. 13 För han om vilken detta sägs har fått del i en annan stam, från vilken ingen har ägnat sig åt altaret. 14 För det är tydligt att det är ur Juda vår Herre har kommit upp, en stam för vilken Mose inget talat om präster.

15 Och ännu mer övertydligt är det om det i likhet med Melchisedek uppstår en annan präst, 16 som inte har blivit det genom lag i ett bud av kött, utan genom kraft i ett oupplösligt liv. 17 För han omvittnas att: Du är präst till eonen efter Melchisedeks ordning. 18 För det blir ett annullerande av ett föregående bud, på grund av dess svaghet och onyttighet – 19 för lagen fullkomnade ingenting – och ett införande av ett bättre hopp genom vilket vi närmar oss Gud.

Jesus är präst för alltid

20 Och liksom det inte kom utan edslöfte – för de andra är blivna präster utan edslöfte, 21 men han med ett edslöfte genom den som sade till honom: Herren har svurit och kommer inte att ångra sig: Du är präst till eonen* – 22 så mycket bättre är [också] det förbund vars garant Jesus blivit.

23 Och dessa är allt fler som blivit präster, eftersom de genom döden hindras från att vara kvar. 24 Men eftersom han förblir till eonen har han prästämbetet permanent, 25 varför han också helt och hållet kan frälsa dem som kommer genom honom till Gud, då han alltid lever för att vädja för dem.

26 För en sådan anstod oss också som överstepräst: gudlig, oskyldig, obefläckad, skild från syndarna och kommen högre än himlarna. 27 Han har inte varje dag nödtvång att såsom översteprästerna först för sina egna synder bära upp offer, sedan för folkets. För detta gjorde han en gång för alla när han bar upp sig själv. 28 För lagen insätter människor till överstepräster som har svaghet, men edslöftets ord som kom efter lagen en Son, till eonen fullkomnad.

8

Det nya förbundets överstepräst

1 Och som summa till det som sägs: En sådan har vi som överstepräst, en som har satt sig vid högra handen av Majestätets tron i himlarna, 2 som är tjänstgörande i helgedomen och i det sannfärdiga tabernaklet som Herren har rest, inte en människa.

3 För varje överstepräst insätts för att frambära äregåvor och offer, varför det är nödvändigt att också denne har något som han ska bära fram. 4 Om han nu hade* varit på jorden vore han inte ens präst, då det finns de som enligt lag frambär äregåvorna. 5 *De dyrkar i en avbildning och skugga av det himmelska, så som Mose fick det uppenbarat när han skulle fullborda tabernaklet: För se, säger han, du ska göra allt efter förebilden som visats för dig på berget.

6 Men nu har han undfått en så mycket förträffligare tjänstgöring som han också är medlare för ett bättre förbund, som är lagstiftat på bättre löften. 7 För om detta första hade varit klanderfritt, hade det inte för ett andra sökts plats. 8 *Men han klandrar dem och säger*:

Se, dagar kommer, säger Herren,

då jag ska fullborda över Israels hus

och över Juda hus ett nytt förbund:

9 inte enligt förbundet som jag gjorde för deras fäder,

på den dag jag tog deras hand

för att föra dem ut ur Egyptens land.

För de blev inte kvar i mitt förbund,

och jag brydde mig inte om dem, säger Herren.

10 För detta är det förbund som jag ska instifta för Israels hus

efter dessa dagar, säger Herren:

Jag ska sätta mina lagar i deras håg,

och på deras hjärtan ska jag skriva dem.

Och jag ska vara för dem till Gud,

och de ska vara för mig till ett folk.

11 Och aldrig ska de undervisa,

var och en sin medborgare och var och en sin broder,

och säga: ”Lär känna Herren!”

För alla kommer att känna mig, från liten till stor hos dem.

12 För jag ska vara försonlig med deras orätter,

och deras synder ska jag aldrig minnas mer.

13 Genom att säga ”ett nytt” har han föråldrat det första. Och det som blir föråldrat och gammalt är nära ett försvinnande.

9

Det gamla förbundets gudstjänst

1 Nu hade [också] det första rättsregler för gudstjänst, och den världsliga helgedomen. 2 För ett tabernakel preparerades, det första i vilket lampstället och bordet och framsättningen av bröden fanns. Detta kallas helgedom. 3 Men efter det andra förhänget fanns ett tabernakel som kallas helgedoms helgedom, 4 som hade ett rökelsealtare av guld och förbundsarken övertäckt från alla håll med guld. I den fanns en urna av guld som höll mannat och Aarons stav som hade spirat och förbundets tavlor, 5 och högt över den fanns härlighetens kerubim som skuggade soningsstället. Kring detta är nu inte att tala i detalj.

6 När detta så hade blivit preparerat: i det första tabernaklet går prästerna ständigt in och fullbordar gudstjänsterna, 7 men i det andra är det en gång om året, bara översteprästen, inte utan blod som han frambär för sig själv och för folkets förseelser. 8 Och med detta tydliggör den heliga Anden att ännu har inte helgedomens väg framträtt medan ännu det första tabernaklet har bestånd. 9 Detta är en liknelse för den innevarande tiden, enligt vilken äregåvor och offer frambärs som inte i samvetet kan fullkomna den som dyrkar, 10 då det bara handlar om matämnen och drycker och olika dophandlingar: rättsregler av kött som åligger fram till tiden för en reform.

Rening genom Kristi blod

11 Men Kristus är framkommen som överstepräst för det goda som har kommit*, genom det större och fullkomligare tabernakel som inte är handgjort, det vill säga inte är av denna skapelse. 12 Och han har inte med blod av bockar och kalvar, utan med sitt eget blod gått in en gång för alla i helgedomen och funnit en eonisk återlösning. 13 För om blodet av bockar och tjurar och aska från en kviga som bestänker de vanhelgade helgar till köttets renhet, 14 hur mycket mer ska blodet från Kristus, som genom eonisk Ande har framburit sig själv felfri åt Gud, rena vårt* samvete från döda gärningar till att dyrka levande Gud?

15 Och därför är han ett nytt förbunds medlare, för att, sedan det skett en död till återlösning från överträdelserna under det första förbundet, de kallade ska få ta emot löftet om det eoniska arvet. 16 För där det finns ett testamente* är det nödtvång att anföra testatorns död. 17 Ett testamente står ju fast för döda, då det aldrig har kraft när testatorn lever.

18 Därför har heller inte det första invigts utan blod. 19 För när varje bud var talat enligt lagen av Mose till hela folket, tog han blodet av kalvarna [och bockarna*], med vatten och scharlakansröd ull och isop, och bestänkte med det både bokrullen och hela folket 20 *och sade: Detta är blodet för det förbund som Gud har påbjudit för er. 21 Och även tabernaklet och alla kärlen för tjänstgöringen har han med blodet likaså bestänkt. 22 Och nästan allt renas med blod enligt lagen, och utan blodsutgjutelse blir det ingen förlåtelse.

23 Det är alltså nödtvång att avbildningarna av det som finns i himlarna renas med detta, men själva det himmelska med bättre offer än dessa. 24 För det var inte i en handgjord helgedom Kristus gick in, en motbild av den sannfärdiga, utan i själva himlen för att nu framvisa sig för Guds ansikte för vår skull.

25 Inte heller för att många gånger frambära sig själv, såsom översteprästen går in i helgedomen varje år med en annans blod. 26 Annars hade han måst lida många gånger sedan världens grundläggning. Men nu har han framträtt en gång vid eonernas fullbordan, till annullerande av synd[en] genom sitt offer. 27 Och liksom det är upplagt för människorna att en gång dö och efter detta dom, 28 så ska också Kristus, en gång framburen för att bära upp mångas synder, en andra gång utan synd visa sig för dem som väntar honom till frälsning.

10

Kristus offrad en gång för alla

1 För då lagen har en skugga av det kommande goda, inte själva bilden av tingen, kan den aldrig genom samma offer som man frambär varje år för beständigt fullkomna dem som kommer fram. 2 Hade de annars inte slutat bäras fram, eftersom de som dyrkar då inte längre skulle ha någon medvetenhet om synder, sedan de en gång renats? 3 Men i dessa finns en åminnelse om synder varje år. 4 För det är omöjligt att blod av tjurar och bockar skulle ta bort synder. 5 *Därför, när han kommer in i världen säger han:

Offer och frambärande ville du inte ha,

men en kropp har du förfärdigat åt mig.

6 Brännoffer och offer för synd fann du inte behag i.

7 Då sade jag: Se, jag har kommit,

i bokrullen är det skrivet om mig,

för att göra, Gud, din vilja.

8 Högre upp säger han att: Offer och frambäranden och brännoffer och offer för synd ville du inte ha och fann inte behag i – de som frambärs enligt lag – 9 och sedan har han sagt: Se, jag har kommit för att göra din vilja. Han röjer bort det första för att upprätthålla det andra. 10 I den viljan är vi helgade, genom frambärandet av Jesu Kristi kropp en gång för alla.

11 Och varje präst står varje dag och tjänstgör och frambär många gånger samma offer, som aldrig kan ta bort synder. 12 Men denne har för synder framburit ett enda offer för beständigt och satt sig vid Guds högra hand, 13 och framöver väntar han tills hans fiender läggs som en fotpall för hans fötter. 14 För med ett enda frambärande har han för beständigt fullkomnat dem som helgas.

15 Och vittnar för oss gör även den heliga Anden. För efter att han sagt:

16 *Detta är förbundet som jag ska instifta för dem

efter dessa dagar,

säger Herren:

Jag ska sätta mina lagar på deras hjärtan,

och på deras håg ska jag skriva dem.

17 Och:

Deras synder och deras laglösheter

ska jag aldrig mer komma ihåg.

18 Och där det finns förlåtelse för dessa, finns inte längre frambärande för synd.

Trons fulla visshet

19 Då vi alltså har, syskon, frimodighet till ingången i helgedomen genom Jesu blod, 20 som han har invigt för oss som en färsk* och levande väg genom förhänget, det vill säga hans kött, 21 och en stor präst över Guds hus, 22 låt oss gå fram med sannfärdigt hjärta i trons fulla visshet, bestänkta i våra hjärtan från ont samvete och badade till kroppen med rent vatten. 23 Låt oss hålla fast vid hoppets bekännelse oryggligt, för trofast är han som har lovat. 24 Och låt oss beakta varandra till uppeggande av kärlek och goda gärningar 25 och inte överge vår egen samling, så som är någras sed, utan uppmuntra. Och det så mycket mer som ni ser dagen närma sig.

Varning för att avfalla

26 För om vi frivilligt syndar efter att ha fått insikten om sanningen kvarstår inte längre något offer för synder, 27 utan en fruktansvärd väntan på dom och eldens nit som kommer att förtära dem som är emot. 28 En som har avvisat Mose lag dör utan medlidande vid två eller tre vittnen. 29 Hur mycket värre bestraffning, tänker ni er, ska den anses värd som har trampat ner Guds Son och ansett förbundsblodet oheligt, genom vilket han helgats, och skymfat nådens Ande? 30 *För vi känner honom som har sagt: Min är rättskipningen, jag ska återgälda. Och åter: Herren ska döma sitt folk. 31 Fruktansvärt är att falla i levande Guds händer.

32 Men låt er påminnas om de tidigare dagarna, under vilka ni upplysta höll ut i mycket kamp med lidanden, 33 när ni med kritik och vedermödor dels blev gjorda till åtlöje och dels delaktiga med dem mot vilka man agerade så. 34 För även med fångarna sympatiserade ni, och roffandet av det som var ert välkomnade ni med glädje, då ni visste er själva ha en bättre tillhörighet, och bestående.

35 Kasta då inte bort er frimodighet. Den har stor löning. 36 För uthållighet har ni behov av, för att göra Guds vilja och få ut löftet. 37 *För:

Ännu en så, så liten tid,

och han som kommer ska komma och inte dröja.

38 Men min* rättfärdige av tro ska leva.

Och om han skyggar undan,

finner inte min själ behag i honom.

39 Men vi är inte av skyggande till fördärv, utan av tro till själens förvärv.

11

Trons hjältar

1 Och tro är en tillförsikt om* vad man hoppas, en överbevisning om ting som inte ses. 2 För i den blev de äldste omvittnade. 3 I tro fattar vi att eonerna har förfärdigats genom Guds ord, så att det som ses inte har blivit till av något som syns.

4 I tro var det ett större offer Abel frambar än Kain åt Gud. Genom den blev han omvittnad vara rättfärdig, när Gud själv vittnade om hans äregåvor. Och genom den, fastän han dött, talar han ännu.

5 *I tro blev Henoch förflyttad för att inte se döden, och han blev inte funnen eftersom Gud hade förflyttat honom. För innan förflyttningen hade han omvittnats ha välbehagat Gud. 6 Men utan tro är det omöjligt att välbehaga. För den som kommer till Gud måste tro att han finns och för dem som söker honom blir en belönare.

7 I tro var Noa, när han fick uppenbarelse om det som ännu inte sågs, vördsam och preparerade en ark till frälsning för sitt hus. Genom den fördömde han världen och blev arvinge till rättfärdigheten efter tro.

8 I tro hörsammade Abraham, när han blev kallad, att gå ut till en plats som han skulle få till arv. Och han gick ut, utan att veta vart han kommer. 9 I tro vistades han i löftets land som i ett främmande och bodde i tält med Isaak och Jakob, medarvingarna till samma löfte. 10 För han väntade på staden som har grundvalarna, vars hantverkare och kreatör är Gud.

11 I tro fick även Sara själv, ofruktsam, kraft till grundläggande av säd till och med förbi ålderns tid, då hon* ansåg honom vara trofast som hade lovat. 12 Därför avlades också av en enda man, och dessutom avdöd, så som himlens stjärnor i mängd och som sanden vid havets strand, den oräkneliga.

13 Med tro dog alla dessa, utan att ha fått ta emot löftena. Men fjärran ifrån hade de sett dem och hälsat och bekänt att de är främlingar och utlänningar på jorden. 14 För de som säger sådant framvisar att det är ett fäderneland de söker. 15 Och om det var detta de mindes från vilket de gått ut, hade de haft tillfälle att vända tillbaka. 16 Men nu är det ett bättre de eftertraktar, det vill säga ett himmelskt. Därför skäms inte Gud för dem, att kallas deras Gud. För han har berett för dem en stad.

17 I tro har Abraham framburit Isaak när han blev prövad. Och den enfödde frambar han som hade mottagit löftena, 18 *han till vilken det talats att: Genom Isaak ska det uppkallas åt dig säd, 19 då han räknade att även från de döda är Gud mäktig att uppväcka – varifrån han också med en liknelse fick ut honom. 20 I tro var det också kring kommande ting Isaak välsignade Jakob och Esau. 21 *I tro välsignade Jakob, när han dog, var och en av Josefs söner och tillbad över änden av sin stav. 22 I tro minde Josef, när han avled, om uttåget för Israels söner och påbjöd om sina knotor.

23 *I tro blev Mose, när han fötts, dold i tre månader av sina fäder*, eftersom de såg att barnet var stiligt och inte fruktade kungens förordning. 24 I tro nekade Mose, när han blivit stor, att kallas son till Faraos dotter 25 och valde att hellre fara illa med Guds folk än ha en tillfällig förnöjelse av synd, 26 då han ansåg som en större rikedom än Egyptens skatter kritiken för Kristi skull. För han såg bort mot löningen. 27 I tro lämnade han Egypten och fruktade inte kungens raseri, för han liksom såg den Osynlige och var ståndaktig. 28 I tro har han gjort påsken och pågjutningen av blodet, för att inte den som utrotade det förstfödda skulle vidröra dem.

29 I tro gick de genom Röda havet som över torra land, vilket egyptierna tog sig prov på och slukades. 30 I tro föll Jerikos murar, omringade i sju dagar. 31 I tro blev skökan Rahab inte förgjord med de ohörsamma, sedan hon välkomnat spejarna med frid.

32 Och vad mer säger jag? För tiden kommer att ta slut för mig medan jag skildrar om Gedeon, Barak, Sampson, Jefthae, både David och Samuel och profeterna, 33 som genom tro nedkämpade riken, utförde rättfärdighet, uppnådde löften, spärrade lejons munnar, 34 släckte eldens kraft, flydde svärdets eggar, fick kraft ur svaghet, blev starka i krig, fick främmandes läger att vika. 35 Kvinnor fick ur uppståndelse sina döda.

Och andra blev torterade och välkomnade inte återlösningen, för att uppnå en bättre uppståndelse. 36 Och andra fick sig prov på förlöjliganden och piskor, och dessutom bojor och fängelse. 37 De blev stenade, sågade*, dog i mord med svärd. De gick runt i fårskinn, i gethudar, led brist, led nöd, for illa. 38 Världen var dem inte värdig, de irrade i ödetrakter och i berg och grottor och jordens hålor.

39 Och fastän alla dessa blev omvittnade genom tron fick de inte ut löftet, 40 då Gud för oss hade förutsett något bättre: att de inte utan oss ska fullkomnas.

12

Maning till uthållighet

1 Följaktligen må också vi, när vi har en så stor sky av vittnen som omfattar oss, lägga bort varje belastning och den ytterst lättomsnärjande synden och med uthållighet springa i den kamp som föreligger oss, 2 medan vi ser bort mot trons upphovsman och fullkomnare: Jesus, som för glädjen* som förelåg honom höll ut på korset, sedan han ringaktat skammen, och har satt sig vid Guds trons högra hand. 3 För tänk noga på honom som har hållit ut i sådan motsägelse från syndarna mot honom själv, så att ni inte veknar i era själar och mattas.

4 Ännu har ni inte ända till blods gjort motstånd kämpande mot synden. 5 *Och ni har glömt bort uppmaningen som resonerar med er som söner:

Min son, ta inte lätt på Herrens fostran,

och mattas inte när du av honom tillrättavisas.

6 För den Herren älskar fostrar han,

och han agar varje son som han godtar.

7 Det är för fostran ni håller ut. Som till söner frambär Gud åt er. För vem är en son som inte en far fostrar? 8 Men om ni är utan fostran, som alla har blivit delaktiga av, då är ni oäktingar och inte söner. 9 Sedan hade vi våra fäder av köttet som uppfostrare, och vi hade respekt. [Och] ska vi inte mycket mer underordna oss andarnas Far och leva? 10 För de fostrade för några få dagar, enligt det som tycktes rätt för dem. Men han till gagn, för att få del av hans helighet. 11 Och all fostran tycks för närvarande inte vara till glädje, utan till bedrövelse. Men till sist avger den en fridsam frukt av rättfärdighet för dem som genom den har blivit övade.

12 Därför: de försvagade händerna och de förlamade knäna ska ni åter räta upp. 13 *Och gör raka hjulspår för era fötter, så att inte den halta viker av utan snarare helas.

14 Jaga efter frid med alla, och den helgelse utan vilken ingen kommer att se Herren, 15 medan ni utövar tillsyn så att ingen saknar Guds nåd, att ingen rot av bitterhet växer upp och anfäktar och genom den många befläckas, 16 att ingen är otuktig eller profan som Esau, som för ett enda mål mat lämnade bort sin egen förstfödslorätt. 17 För ni vet att även efteråt, när han ville ärva välsignelsen, blev han förkastad. För han fann inget utrymme för sinnesändring, även om han med tårar sökte den.

Ett rike som inte skakas

18 För ni har inte kommit till något som är påtagligt och brinnande med eld och skymning och dunkel och rusk, * 19 och basundån och en röst med ord som de som hörde undanbad sig, att det inte skulle tilläggas för dem något ord. 20 *För de bar inte det som kommenderades: Om så ett vilddjur vidrör berget ska det stenas. 21 *Och så fruktansvärt var det som syntes att Mose sade: Skräckslagen är jag och darrande.

22 Nej, ni har kommit till Sions berg och levande Guds stad, det himmelska Jerusalem och myriader av änglar, till en högtidsskara 23 och församling av förstfödda upptecknade i himlen, och till allas domare Gud och andar av fullkomnade rättfärdiga, 24 och till ett nytt förbunds medlare Jesus och ett bestänkelseblod som talar bättre än Abel.

25 Se till att ni inte undanber er honom som talar. För om dessa inte undkom som på jorden undanbad sig uppenbararen, hur mycket mer vi som vänder oss bort från honom från himlen? 26 *Hans röst skakade jorden då, men nu har han lovat och sagt: Än en gång ska jag få inte bara jorden att bäva, utan också himlen. 27 Och detta än en gång tydliggör förflyttning[en] av det som skakas, såsom något danat, för att det ska bli kvar som inte skakas.

28 Därför, då det är ett oskakbart rike vi tar emot, låt oss ha nåd, genom vilken* vi må dyrka välbehagligt Gud med vördsamhet och aktning. 29 *För vår Gud är också en förtärande eld.

13

Offer som behagar Gud

1 Syskonkärleken ska bestå. 2 Gästvänligheten ska ni inte glömma, för genom den har några omedvetet haft änglar som gäster. 3 Kom ihåg fångarna såsom medfängslade, dem som far illa som att ni också själva var i deras kropp.

4 Äktenskapet ska hållas hedrat bland alla* och sängen obefläckad, för otuktiga och äktenskapsbrytare ska Gud döma. 5 *Ert sätt ska vara icke pengakärt. Var nöjda med det som är där. För själv har han sagt: Jag ska aldrig ge upp dig, och jag ska aldrig överge dig. 6 *Därför kan vi morska säga:

Herren är min hjälpare, och jag ska inte frukta.

Vad ska en människa göra mig?

7 Minns era styresmän som har talat till er Guds ord. Skärskåda utgången av deras agerande och imitera tron. 8 Jesus Kristus är igår och idag densamme, och till eonerna.

9 Av olika och främmande läror ska ni inte föras bort. För det är bra att befästas i hjärtat med nåd, inte med matämnen. Av dessa har de som vandrar inte fått nytta. 10 Vi har ett altare från vilket de inte har rättighet att äta som dyrkar i tabernaklet. 11 För djuren vilkas blod bärs in som offer för synd i helgedomen genom översteprästen, dessas kroppar bränns upp utanför lägret. 12 Därför har också Jesus, för att genom sitt eget blod helga folket, lidit utanför porten.

13 Låt oss därför gå ut till honom utanför lägret och bära kritiken för hans skull. 14 För vi har här ingen bestående stad, utan den kommande söker vi. 15 Låt oss [då*] genom honom ständigt bära upp ett offer av lovprisning till Gud, det vill säga en frukt från läppar som bekänner hans namn. 16 Och välgörandet och gemenskapen ska ni inte glömma, för med sådana offer välbehagas Gud.

Uppmaningar och förbön

17 Låt er övertygas av era styresmän och ge efter. För de vakar över era själar som sådana som ska avge räkenskap, så att de gör detta med glädje och inte suckande. Ogynnsamt för er vore ju det.

18 Be för oss. För vi är övertygade om att vi har ett gott samvete, och i allt vill vi agera väl. 19 Och ännu mer uppmanar jag till att göra detta, så att jag fortare återställs till er.

20 Och fridens Gud, som fört upp från de döda fårens store herde genom ett eoniskt förbunds blod, vår Herre Jesus, 21 må förfärdiga er i allt gott till att göra hans vilja, och göra i oss det som är välbehagligt inför honom genom Jesus Kristus. Hans är äran till [eonernas*] eoner. Amen.

Sluthälsningar

22 Och jag uppmanar er, syskon, att stå ut med uppmaningens ord. Det är ju också i korthet jag har tillskrivit er.

23 Ni ska veta att vår broder Timotheos är frigiven. Med honom, om han kommer fortare, ska jag se er. 24 Hälsa alla era styresmän och alla de heliga. Hälsar er gör de från Italien. 25 Nåden vare med er alla.

* 1:3 1:3 gjort Andra handskrifter: ”genom sig själv gjort”

* 1:5 1:5Ps 2:7, 2 Sam 7:14

* 1:6 1:6Ps 97:7, 5 Mos 32:43 (Septuaginta)

* 1:7 1:7Ps 104:4 (Septuaginta)

* 1:8 1:8fPs 45:7f

* 1:9 1:9 laglöshet Andra handskrifter: ”orätt”

* 1:10 1:10fPs 102:26f

* 1:12 1:12 som en mantel Andra handskrifter: [-]

* 1:13 1:13Ps 110:1

* 2:6 2:6fPs 8:5f (Septuaginta)

* 2:7 2:7 Andra handskrifter fortsätter: ”och satte honom över dina händers verk” (jfr Ps 8:7)

* 2:9 2:9 genom Guds nåd Andra handskrifter: ”skild från Gud”

* 2:12 2:12Ps 22:23

* 2:13 2:13Jes 8:17f

* 3:2 3:24 Mos 12:7 (även i 3:5)

* 3:2 3:2 trogen Eller ”betrodd (hos)” (även i 3:5)

* 3:2 3:2 hela Andra handskrifter: [-]

* 3:6 3:6 nu Andra handskrifter: [-]

* 3:6 3:6 hoppet Andra handskrifter: ”hoppet fast fram till slutet”

* 3:7 3:7fPs 95:7f (även i 3:15, 4:3, 5, 7)

* 4:2 4:2 de inte var hopfogade Andra handskrifter: ”det inte var hopfogat”

* 4:4 4:41 Mos 2:2

* 4:8 4:8 Jesus Grekisk form av Josua

* 5:5 5:5Ps 2:7, Hebr 1:5

* 5:6 5:6Ps 110:4 (jfr 1 Mos 14:18f), även i 5:10, 6:20

* 6:14 6:141 Mos 22:17

* 6:20 6:20Ps 110:4 (även i 7:17, 21)

* 7:1 7:1f1 Mos 14:17f

* 7:4 7:4 till och med Andra handskrifter: [-]

* 7:21 7:21 eonen Andra handskrifter: ”eonen, efter Melchisedeks ordning”

* 8:4 8:4 de Andra handskrifter: ”präster”

* 8:5 8:52 Mos 25:40

* 8:8 8:8fJer 31:31f (Septuaginta)

* 8:8 8:8 dem och säger Andra handskrifter: ”och säger till dem”

* 9:11 9:11 har kommit Andra handskrifter: ”ska komma”

* 9:14 9:14 vårt Andra handskrifter: ”ert”

* 9:16 9:16 testamente Samma ord som ”förbund” (jfr 9:15)

* 9:19 9:19 och bockarna Andra handskrifter: [-]

* 9:20 9:202 Mos 24:8

* 10:5 10:5fPs 40:7f (Septuaginta)

* 10:16 10:16fJer 31:33f

* 10:20 10:20 färsk Ordagrant ”nyslaktad”

* 10:30 10:305 Mos 32:35f, Ps 135:14

* 10:37 10:37fHab 2:3f

* 10:38 10:38 min Andra handskrifter: ”den”

* 11:1 11:1 tillförsikt om Eller ”substans av”

* 11:5 11:51 Mos 5:24

* 11:11 11:11 fick även Sara själv, ofruktsam, kraft... hon Eller ”fick han, även när Sara själv var ofruktsam, kraft... han”

* 11:18 11:181 Mos 21:12

* 11:21 11:211 Mos 47:31 (Septuaginta)

* 11:23 11:232 Mos 2:2

* 11:23 11:23 fäder Liktydigt med ”föräldrar”

* 11:37 11:37 sågade Andra handskrifter: ”sågade, prövade”

* 12:2 12:2 för glädjen Eller ”istället för glädjen”

* 12:5 12:5fOrds 3:11f

* 12:13 12:13Ords 4:26

* 12:18 12:18 något Andra handskrifter: ”ett berg”

* 12:20 12:202 Mos 19:12f

* 12:21 12:215 Mos 9:19

* 12:26 12:26Hagg 2:7f

* 12:28 12:28 nåd, genom vilken Eller ”tacksamhet, genom vilket”

* 12:29 12:295 Mos 4:24

* 13:4 13:4 bland alla Eller ”i allt”

* 13:5 13:55 Mos 31:6

* 13:6 13:6Ps 118:6

* 13:15 13:15 då Andra handskrifter: [-]

* 13:21 13:21 eonernas Andra handskrifter: [-]

Jakobs brev

1

2

3

4

5

Jakobs brev

1

Hälsning

1 Från Jakob, Guds och Herren Jesu Kristi fasttjänare. Till de tolv stammarna i diasporan: hälsningar*.

Glädje i prövningen

2 Anse det all glädje, mina syskon, när ni råkar ut för olika prövningar, 3 då ni vet att er beprövadhet i tron frambringar uthållighet. 4 Men uthålligheten ska ha fullkomlig gärning, så att ni är fullkomliga och fullständiga och inte i något har brist.

5 Men om någon av er har brist på vishet, ska han be om det från Gud, som ger åt alla generöst och inte kritiserar. Och det ska ges honom. 6 Men han ska be i tro och inte tvivla, för den tvivlande ter sig som ett havets vågsvall, vindblåst och kringkastat. 7 För den människan ska inte föreställa sig att han kommer att få något från Herren: 8 en tvehågsen man, orolig på alla sina vägar.

9 Och den låge brodern ska vara stolt över sin höghet, 10 men den rike över sin låghet, för som en blomma i gräs ska han förgås. 11 För upp gick solen med hettan och förtorkade gräset, och dess blomma föll av och dess ansiktes skönhet gick förlorad. Så ska också den rike på sina resor förvissna.

12 Salig en man som håller ut i prövning*. För när han blivit beprövad ska han få livets krans, som han har lovat dem som älskar honom. 13 Ingen som blir frestad* ska säga att: ”Det är av Gud jag blir frestad.” För Gud är ofrestbar av det onda och frestar själv ingen. 14 Men var och en blir frestad av det egna begäret, utdragen och lockad. 15 Sedan blir begäret havande och föder synd, och synden fullbordad framföder död. 16 Förvilla er inte, mina älskade syskon.

17 Varje gott givande och varje fullkomlig gåva är från ovan och kommer ner från ljusens Far, hos vilken ingen förändring finns eller vändnings skugga. 18 Han har beslutat och framfött oss med sanningens ord, för att vi ska vara en förstling av hans skapelser.

Ordets hörare och görare

19 Ni vet*, mina älskade syskon. Och varje människa ska vara snar till att lyssna, långsam till att tala, långsam till vrede. 20 För en mans vrede frambringar inte Guds rättfärdighet. 21 Lägg därför bort all smutsighet och överflöd av ondska och välkomna i mildhet det inplanterade ordet, som kan frälsa era själar.

22 Och var ordets görare, och inte bara hörare som bedrar sig själva. 23 För om någon är ordets hörare och inte en görare, ter sig denne som en man som beaktar sitt ursprungsansikte i en spegel. 24 För han har beaktat sig själv och gått iväg och direkt glömt hurdan han var. 25 Men den som har blickat in i frihetens fullkomliga lag och blivit kvar vid den, och inte blivit en glömskhetens hörare utan en gärningsgörare, denne blir salig i sitt görande.

26 Om någon tycker sig vara en gudsdyrkare, men inte tyglar sin tunga utan lurar sitt hjärta, är dennes gudsdyrkan fåfänglig. 27 En gudsdyrkan ren och obefläckad inför Gud och Fadern är denna: att vårda sig om faderlösa och änkor i deras nöd, att obefläckad bevara sig själv från världen.

2

Partiskhet är synd

1 Mina syskon, det är inte i partiskhet ni ska omfatta tron på vår Herre Jesus Kristus, härlighetens Herre. 2 För om det kommer in i er synagoga en guldringad man i glansfull skrud, och det även kommer in en fattig i smutsig skrud, 3 och ni ser till den som bär den glansfulla skruden och säger: ”Sitt du bra här”, och till den fattige säger ni: ”Stå du”, eller: ”Sitt här nedanför min fotpall” – 4 har ni då inte gjort åtskillnad bland varann och blivit domare med onda tankar?

5 Lyssna, mina älskade syskon. Har inte Gud utvalt de fattiga i världen till att vara rika i tro och arvingar till det rike som han lovat dem som älskar honom? 6 Men ni har vanhedrat den fattige. Är det inte de rika som förtrycker er? Och de som drar er till domstolar? 7 Är det inte de som hädar det fina Namnet som har åkallats över er?

8 *Om ni dock fullbordar kunglig lag enligt Skriften: Du ska älska din nästa som dig själv, gör ni väl. 9 Men om ni är partiska, utför ni synd och avslöjas av lagen som överträdare. 10 För den som håller fast vid hela lagen men snavar på ett enda bud har blivit straffskyldig till allt. 11 *För han som har sagt: Du ska inte begå äktenskapsbrott, har också sagt: Du ska inte mörda. Och om du inte begår äktenskapsbrott men mördar, har du blivit en lagöverträdare.

12 Tala så och gör så som de som med frihets lag ska dömas. 13 För domen är obarmhärtig mot den som inte har gjort barmhärtighet. Barmhärtighet stoltserar mot dom.

Tron utan gärningar är död

14 Vad är nyttan, mina syskon, om det är tro någon säger sig ha, men gärningar har han inte? Inte kan den tron frälsa honom? 15 Om en broder eller syster är nakna och är i brist på födan för dagen, 16 och någon av er säger till dem: ”Bege er i frid, värm er och mätta er”, men ni inte ger dem det som är lämpligt för kroppen, vad är nyttan? 17 Så även tron: om den inte har gärningar, är den död i sig själv.

18 Men någon kommer att säga: Du har tro – och jag har gärningar. Visa mig din tro utan gärningarna, och jag ska utifrån gärningarna visa dig min tro. 19 Du tror att Gud är en? Du gör väl. Även demonerna tror det, och ryser.

20 Men vill du förstå, o tomma människa, att tron utan gärningarna är overksam*? 21 Abraham vår far, var det inte utifrån gärningar han förklarades rättfärdig när han förde upp Isaak sin son på altaret? 22 Du ser att tron samverkade med hans gärningar, och utifrån gärningarna blev tron fullkomnad. 23 *Och så uppfylldes Skriften som säger: Och Abraham trodde Gud, och det tillräknades honom till rättfärdighet. Och Guds vän blev han kallad.

24 Ni ser att det är utifrån gärningar en människa förklaras rättfärdig, och inte bara utifrån tro. 25 Och likaså även skökan Rahab: var det inte utifrån gärningar hon förklarades rättfärdig, när hon välkomnade änglarna hos sig och drev ut dem en annan väg? 26 För såsom kroppen utan ande är död, så är också tron utan gärningar död.

3

Att tämja tungan

1 Bli inte många lärare, mina syskon, då ni vet att det är en större dom vi ska få. 2 För vi snavar mycket allesammans. Om någon inte snavar i ord är denne en fullkomlig man, mäktig att tygla också hela kroppen. 3 Och om vi på hästarna sätter betslen i munnarna för att de ska låta sig övertygas av oss, dirigerar vi också hela deras kropp. 4 Se hur även skeppen, som är så stora och av hårda vindar drivs, dirigeras av ett minsta roder dit impulsen hos den som riktar det önskar.

5 Så även tungan: en liten lem är den, och stort skroderar den. Se vilken liten eld som tänder vilken stor mängd ved*! 6 Och tungan är en eld. Som en värld av orätt står tungan bland våra lemmar, den fläckar hela kroppen och sätter ursprungets hjul i brand och sätts själv i brand av Gehenna.

7 För varje natur av vilddjur och fåglar, kräldjur och havsdjur tämjs och har tämjts av den mänskliga naturen. 8 Men tungan kan ingen bland människor tämja: en orolig* ondska, full av dödsbringande gift. 9 Med den välsignar vi Herren och Fadern. Och med den förbannar vi människorna som efter Guds likhet blivit till. 10 Från samma mun utgår välsignelse och förbannelse. Detta får inte, mina syskon, bli så. 11 Inte väller väl från källan ur samma hål det söta och det bittra? 12 Inte kan, mina syskon, ett fikonträd göra oliver eller en vinstock fikon? Inte heller en salt källa göra sött vatten.

Sann och falsk vishet

13 Vem är vis och vetande bland er? Han ska utifrån sitt fina agerande visa sina gärningar i vishets mildhet. 14 Men om ni har bitter rivalitet och självhävdelse i ert hjärta, ska ni inte stoltsera och ljuga emot sanningen. 15 Den visheten är inte nedkommande från ovan utan jordisk, själisk, demonisk. 16 För där det finns rivalitet och självhävdelse, där finns orolighet och varje uselt ting.

17 Men visheten från ovan är först ren, sedan fridsam, vänlig, följsam, full av barmhärtighet och goda frukter, opartisk*, oförställd. 18 Och en rättfärdighetsfrukt sås i frid åt dem som gör frid.

4

Varning för begär

1 Varifrån kommer krig, och varifrån bråk bland er? Är det inte härifrån: från era njutningar som strider i era lemmar? 2 Ni åtrår och har inte. Ni mördar och är avundsamma* och kan inte uppnå. Ni bråkar och krigar. Ni har inte, eftersom ni inte ber. 3 Ni ber och får inte, eftersom ni ber illa: för att spendera i era njutningar.

4 Äktenskapsbryterskor! Vet ni inte att vänskapen med världen är fiendskap med Gud? Den som önskar vara vän med världen står alltså som fiende till Gud. 5 Eller tänker ni er att det är tomt när Skriften säger: ”Till avund* längtar han efter anden* som han låtit bo i oss?” 6 *Men större nåd ger han. Därför heter det: Gud går emot högmodiga, men åt ödmjuka ger han nåd.

7 Underordna er alltså Gud. Och stå emot djävulen, och han ska fly från er. 8 Närma er Gud, och han ska närma sig er. Rena era händer, syndare, och rena era hjärtan, tvehågsna. 9 Var eländiga och sörj och gråt! Ert skratt ska svänga om till sorg, och glädjen till nedstämdhet. 10 Ödmjuka er inför Herren, och han ska upphöja er.

11 Förtala inte varandra, syskon. Den som förtalar en broder eller dömer sin broder förtalar lagen och dömer lagen. Men om du dömer lagen är du inte lagens görare, utan domare. 12 En är laggivaren och domaren, han som kan frälsa och förgöra. Men vem är du som dömer din nästa?

Ni vet inget om imorgon

13 Kom nu, ni som säger: ”Idag eller imorgon ska vi fara till denna staden och göra ett år där och göra affärer och få vinst” – 14 ni som inget vet om imorgon, hurdant ert liv* blir. För en ånga är ni*, som för en liten stund syns och sedan försvinner. 15 Istället ska ni säga: ”Om Herren vill, då ska vi också leva och göra det eller det.” 16 Men nu stoltserar ni med era skrytanden. Allt sådant stoltserande är ont.

17 En som alltså förstår att göra det som är bra och inte gör det, han har synd.

5

Varningar till de rika

1 Kom nu, ni rika! Gråt och tjut över era kommande eländen. 2 Er rikedom har ruttnat och era kläder blivit malätna. 3 Ert guld och silver har rostat, och deras rost ska bli till vittnesbörd för er och förtära ert kött som eld. Ni har sparat ihop skatter under de sista dagarna.

4 Se: lönen till arbetarna som har mejat era marker, den som har berövats av er – den skriker. Och ropen från dem som har skördat har gått in i Herren Sebaots öron. 5 Ni har festat på jorden och lyxat, ni har närt era hjärtan på slaktens dag. 6 Ni har fällt, ni har mördat den rättfärdige. Han går inte emot er.

Tålamod inför Herrens ankomst

7 Var alltså tålmodiga, syskon, fram till Herrens ankomst. Se, odlaren väntar på jordens dyrbara gröda, tålmodig med den tills den fått tidigt och sent regn. 8 Var tålmodiga också ni. Stärk era hjärtan, för Herrens ankomst är nu nära. 9 Sucka inte, syskon, mot varandra så att ni inte blir dömda. Se: domaren står för dörrarna.

10 Ta som exempel, syskon, i ontlidandet och tålamodet profeterna som talade i Herrens namn. 11 Se, vi saligprisar dem som har hållit ut. Jobs uthållighet har ni hört om, och Herrens slut har ni sett. För Herren är mycket medkännande och medlidande.

12 Men framför allt, mina syskon: svär inte, varken vid himlen eller vid jorden eller någon annan ed. Utan ert ja ska vara ja och nej* vara nej, så att ni inte faller under dom.

Trons bön

13 Får någon bland er lida ont? Han ska be. Är någon vid gott mod? Han ska sjunga psalm. 14 Är någon bland er sjuk? Han ska tillkalla församlingens äldste, och de ska be över honom och smörja in honom med olja i Herrens namn. 15 Och trons önskebön ska frälsa den veke, och Herren ska resa upp honom. Och om han har gjort synder ska det förlåtas honom.

16 Erkänn då för varandra synderna och önskebe för varandra, så att ni blir helade. Mycket mäktar en rättfärdigs förbön när den verkar*. 17 Elia var en människa med samma natur som vi. Och med bön bad han att det inte skulle regna, och det regnade inte över landet i tre år och sex månader. 18 Och åter bad han, och himlen gav regn och jorden lät sin gröda spira.

19 Mina syskon, om någon bland er förvillas från sanningen och någon omvänder honom, 20 ska han veta att den som omvänder en syndare från hans villoväg frälser hans själ från döden och övertäcker en mängd synder.

* 1:1 1:1 hälsningar Ordagrant ”Gläd er”

* 1:12 1:12 prövning Eller ”frestelse”

* 1:13 1:13 frestad Eller ”prövad”

* 1:19 1:19 vet Eller ”ska veta”

* 2:8 2:83 Mos 19:18

* 2:11 2:112 Mos 20:13f

* 2:20 2:20 overksam Andra handskrifter: ”död” eller ”tom”

* 2:23 2:231 Mos 15:6

* 3:5 3:5 ved Eller ”materia”

* 3:8 3:8 orolig Andra handskrifter: ”ostyrig”

* 3:17 3:17 opartisk Eller ”tveklös”

* 4:2 4:2 avundsamma Eller ”nitiska”

* 4:5 4:5 Till avund... Okänt citat, men jfr 2 Mos 34:14, 5 Mos 6:5

* 4:5 4:5 längtar han efter anden Eller ”längtar anden” eller ”längtar Anden”

* 4:6 4:6Ords 3:34

* 4:14 4:14 imorgon, hurdant ert liv blir Andra handskrifter: ”imorgon. För vad är ert liv?”

* 4:14 4:14 är ni Andra handskrifter: ”blir det”

* 5:12 5:12 ja ska vara ja och nej vara nej Eller ”svar ska vara ja, ja och nej, nej”

* 5:16 5:16 förbön när den verkar Eller ”verksamma förbön”

Petrus första brev

1

2

3

4

5

Petrus första brev

1

Hälsning

1 Från Petrus, Jesu Kristi apostel. Till utvalda utlänningar i diasporan i Pontos, Galatien, Kappadokien, Asien och Bithynien – 2 efter Gud Faders förutvetande, i Andes helgelse, till hörsamhet och bestänkelse med Jesu Kristi blod: Nåd åt er och frid må förökas.

Ett levande hopp

3 Välsignad är vår Herre Jesu Kristi Gud och Far, som efter sin stora barmhärtighet har pånyttfött oss till ett levande hopp genom Jesu Kristi uppståndelse från de döda, 4 till ett oförgängligt och obefläckat och ovanskligt arv bevarat i himlarna för er, 5 som i Guds kraft är bevakade genom tro till en frälsning beredd att uppenbaras i den sista tiden.

6 I detta jublar ni, fastän ni lite nu, om så tillbörligt är, har bedrövats genom olika prövningar, 7 för att beprövadheten i er tro – värdefullare än guld som förgörs men genom eld beprövas – ska befinnas till lovord och ära och heder vid Jesu Kristi uppenbarelse. 8 Honom har ni inte sett, men älskar. På honom som ni nu inte ser tror ni dock och jublar, med outsäglig och förhärligad glädje, 9 medan ni får ut målet för er tro: själars* frälsning.

10 Kring denna frälsning sökte och utforskade profeter, som profeterade om nåden till er 11 och utforskade mot vem eller vilken* tid Kristi Ande i dem tydliggjorde, när den i förväg vittnade om lidandena för Kristus och härligheterna efter detta. 12 För dem uppenbarades att det inte var sig själva utan er de betjänade,* med det som nu har delgetts för er genom dem som evangeliserat er i helig Ande sänd från himlen, i vilket änglar åtrår att blicka in.

Var heliga

13 Därför ska ni bälta upp er hågs höfter, vara nyktra och fullkomligt hoppas på den nåd som bärs till er vid Jesu Kristi uppenbarelse. 14 Som hörsamhetens barn ska ni inte konformera er efter de tidigare begären i er okunnighet. 15 Nej, efter hur han som har kallat er är helig ska också ni själva bli heliga i allt agerande, 16 *eftersom det är skrivet: Heliga ska ni vara. För jag är helig.

17 Och om ni åkallar en Far som* opartiskt dömer efter vars och ens gärning är det i fruktan ni ska agera under er vistelses tid, 18 då ni vet att det inte var med förgängliga ting som silver eller guld ni återlöstes från ert fåfängliga fäderneärvda agerande, 19 utan med dyrbart blod som från ett felfritt och fläckfritt offerlamm, från Kristus: 20 förutkänd före världens grundläggning, men har framträtt vid tidernas slut för er 21 som genom honom är troende på Gud, som har uppväckt honom från de döda och gett honom härlighet, så att er tro och ert hopp är till Gud.

Guds levande ord

22 Då ni renat era själar i hörsamheten för sanningen till oförställd syskonkärlek av rent hjärta*, ska ni älska varandra ihärdigt – 23 pånyttfödda inte av förgänglig sådd utan av oförgänglig, genom Guds levande och förblivande ord, 24 *eftersom:

Allt kött är som gräs,

och all dess härlighet som en blomma i gräs.

Gräset har vissnat och blomman fallit av.

25 Men Herrens ord förblir till eonen.

Och detta är ordet som har evangeliserats för er.

2

1 Lägg då bort all ondska och allt svek, och hycklerier och avundsamheter och allt förtal, 2 och längta som nyfödda spädbarn efter den förnuftsmässiga oförvanskade mjölken så att ni genom den växer till frälsning, 3 *om ni har smakat att ljuv är Herren.

Ett heligt prästerskap

4 Kom* till honom, en levande sten, av människor förkastad men hos Gud utvald, hedrad, 5 och låt er också själva som levande stenar byggas upp som ett andligt hus, till ett heligt prästerskap för att bära upp andliga offer, välmottagliga för Gud genom Jesus Kristus. 6 *För det omfattas i Skriften:

Se, jag lägger i Sion en ytterhörnsten, utvald, hedrad.

Och den som tror på honom ska aldrig behöva skämmas.

7 *Hedern är alltså för er troende. Men för otroende:

Stenen som husbyggarna förkastade,

den blev till huvudhörnsten

8 *och stötesten och skandalklippa.

De stöter emot när de är ohörsamma mot ordet, till vilket de också blev satta.

9 *Men ni är ett utvalt släkte, ett kungligt prästerskap, ett heligt folkslag, ett folk till förvärv för att förtälja dygderna hos honom som från mörker har kallat er till sitt förunderliga ljus: 10 en gång inte ett folk men nu Guds folk, som inte hade fått barmhärtighet men nu har fått barmhärtighet.

Ansvarsfulla godhetsgörare

11 Mina älskade, jag uppmanar er som utbölingar och utlänningar att avhålla er från de köttsliga begären som strider mot själen. 12 Ert agerande bland folkslagen ska ni hålla fint, så att under det att de förtalar er som illdådare, de beskådar utifrån de goda gärningarna och ärar Gud på tillsynens dag.

13 Underordna er varje mänsklig skapelse för Herrens skull: antingen en kung, såsom högre stående, 14 eller styresmän såsom av honom skickade till rättskipning för illdådare men lovord för godhetsgörare. 15 För så är Guds vilja: att göra gott och täppa till de vettlösa människornas okunskap, 16 som fria och inte som att ni har friheten som täckmantel för ondskan, utan som Guds fasttjänare. 17 Hedra alla. Älska syskonskaran. Frukta Gud. Hedra kungen.

Kristus som förebild och Frälsare

18 Ni hustjänare: underordna er i all fruktan härskarna, inte bara de goda och vänliga utan även de krokiga. 19 För detta är en nåd, om någon av medvetenhet om Gud uthärdar bedrövelser när han får lida orättfärdigt. 20 För vilken renommé är det om ni syndar och blir påpucklade och håller ut? Men om ni gör gott och lider och håller ut, är detta nåd hos Gud.

21 Till detta är ni nämligen kallade. För även Kristus led för er och efterlämnade åt er en mall, för att ni ska efterfölja i hans fotspår. 22 *Han gjorde ingen synd, och inget svek fanns i hans mun. 23 Han blev hånad och hånade inte tillbaka. Han led och hotade inte, utan överlämnade det åt honom som dömer rättfärdigt. 24 *Han bar upp våra synder själv i sin kropp på träet, för att vi skulle gå bort från synderna och leva för rättfärdigheten. Genom hans blodvite har ni helats. 25 För ni var som förvillade får, men har vänt om nu till era själars herde och tillsyningsman.

3

Man och hustru

1 Likaså ni hustrur: underordna er era egna män, så att även om några är ohörsamma mot ordet ska de genom hustrurnas agerande utan ord vinnas, 2 när de beskådar ert i fruktan rena agerande. 3 Er utsmyckning ska vara inte den yttre, med inflätning av hår och påsättande av guld eller iklädande av kläder, 4 utan hjärtats fördolda människa med oförgängligheten hos den milda och stilla anden, vilket inför Gud är kostbart.

5 För så har en gång också de heliga kvinnorna som hoppades på Gud smyckat sig själva och underordnat sig sina egna män, 6 såsom Sara hörsammade Abraham och kallade honom herre. Hennes barn har ni blivit, när ni gör gott och inte fruktar någon uppskrämdhet.

7 Ni män likaså: samlev efter kunskap med det kvinnliga som med ett svagare kärl, och tillerkänn heder såsom också medarvingar till livets nåd, så att inte era böner blir förhindrade.

Att lida för rättfärdighet

8 Och till slut alla: var likatänkande, sympatiska, syskonkära, innerliga, ödmjukt sinnade. 9 Och löna inte ont mot ont eller hån mot hån, utan tvärtom välsigna. För till detta är ni kallade, att ni ska ärva välsignelse. 10 *För:

Den som vill älska liv och se goda dagar

ska sluta med tungan från ont

och läppar från att tala svek.

11 Och han ska avvika från ont och göra gott,

han ska söka frid och jaga efter den.

12 För Herrens ögon är på de rättfärdiga,

och hans öron till deras vädjan.

Men Herrens ansikte är på dem som gör det onda.

13 Och vem är den som ska göra er illa om ni blir nitiska för det goda? 14 *Men även om ni skulle få lida för rättfärdighet: saliga. Och deras fruktan ska ni inte frukta eller oroas av.

15 Men Herren Kristus ska ni helga i era hjärtan, ständigt beredda till försvar inför var och en som ber er om redogörelse för hoppet i er. 16 Men gör det med mildhet och fruktan och ha gott samvete så att, under det att ni förtalas, de skäms som okvädar ert goda agerande i Kristus. 17 För bättre lida när man gör gott, om Guds vilja skulle vilja, än när man gör illa.

18 För även Kristus led* en gång för synder*, rättfärdig i orättfärdigas ställe, för att föra fram er till Gud: dödad i kött men levandegjord i Ande, 19 i vilken han också för andarna i fängelse gick och förkunnade, 20 för dem som var ohörsamma en gång när Guds tålamod väntade under Noas dagar medan det preparerades en ark. I den blev några få, det vill säga åtta själar, genomfrälsta genom vatten, 21 vilket som motbild nu frälser också er i dopet: inte köttets avläggande av smuts, utan ett gott samvetes förfrågan till Gud genom uppståndelsen av Jesus Kristus, 22 som är vid Guds högra hand, faren till himlen sedan det underordnats honom änglar och auktoriteter och makter.

4

Förvaltare av Guds nåd

1 När nu Kristus har lidit* till köttet, ska också ni med samma tankegång beväpna er. För den som fått lida till köttet har slutat med synd, 2 för att inte mer för människors begär utan för Guds vilja fortleva den resterande tiden i köttet.

3 För det är nog med den förgångna tiden, att ha utfört folkslagens önskan och vandrat i hämningslösheter, begär, vinpimplerier, orgier, dryckeslag och olagliga avgudakulter. 4 I detta blir de förbluffade, när ni inte rusar med till samma omåttlighetens uppsjö, och de smädar. 5 De ska avge räkenskap inför honom som har det berett att döma levande och döda. 6 För till detta blev även döda evangeliserade, för att de skulle dömas på människors vis i kött men leva på Guds vis i Ande.

7 Men alltings slut är nu nära. Var då sansade och nyktra till bön, 8 *och håll framför allt kärleken till varann ihärdig, för kärlek övertäcker en mängd synder. 9 Var gästvänliga mot varandra utan muttrande.

10 Så som var och en har fått nådegåva ska ni betjäna för varann med den, som bra förvaltare av Guds mångfaldiga nåd. 11 Om någon talar: som utsagor från Gud. Om någon betjänar: som utifrån styrkan som Gud bringar, så att i allt Gud blir ärad genom Jesus Kristus. Hans är äran och väldet till eonernas eoner. Amen.

Glädje under lidandet

12 Mina älskade, var inte förbluffade över det brännande bland er som har kommit till prövning för er, som att något främmande inträffar för er. 13 Nej, så vitt ni är delaktiga i Kristi lidanden, gläd er så att ni också vid hans härlighets uppenbarelse får glädjas och jubla.

14 Om ni kritiser*as i Kristi namn: saliga, för härlighetens* och Guds Ande vilar över er. 15 För ingen av er ska lida som mördare eller tjuv eller illdådare, eller som snokare. 16 Men om som kristen, ska han inte skämmas utan ära Gud i denna detalj*.

17 För tiden är här att domen ska börja från Guds hus. Men om först från oss, vad blir slutet för dem som är ohörsamma mot Guds evangelium? 18 *Och om den rättfärdige knappt blir frälst, var ska den ogudaktige och syndaren visa sig? 19 Därför ska också de som får lida efter Guds vilja överbringa sina själar åt sin trofaste Skapare under godhetsgörande.

5

Herdar för Guds hjord

1 De äldste bland er uppmanar jag, som medäldste och vittne till Kristi lidanden, som också är delaktig i härligheten som kommer att uppenbaras: 2 var herdar för Guds hjord bland er och utöva tillsyn*. Inte nödgat, utan frivilligt på* Guds vis, och inte vinningslystet utan villigt, 3 och inte som att ni dominerar lotterna utan blir förebilder för hjorden. 4 Och när Överherden träder fram, ska ni få ut härlighetens ovanskliga krans.

5 *Likaså ni yngre: underordna er de äldste*. Och alla ska ni gentemot varandra knyta på er ödmjukheten. För Gud går emot högmodiga, men åt ödmjuka ger han nåd. 6 Ödmjuka er då under Guds väldiga hand, så att han upphöjer er i sin tid, 7 medan ni slänger hela ert bekymmer på honom. För han bryr sig om er.

Var vakna

8 Var nyktra. Var vakna. Er motpart djävulen vandrar omkring som ett rytande lejon och söker någon att sluka. 9 Honom ska ni stå emot, stadiga i tron, då ni vet att detsamma av lidanden fullbordas hos er syskonskara i världen. 10 Men all nåds Gud, som har kallat er till sin eoniska härlighet i Kristus, ska själv när ni lite har lidit förfärdiga, stärka, styrka, grunda. 11 Hans är väldet till eonerna. Amen.*

Sluthälsningar

12 Genom Silvanus, den trofaste brodern såsom jag tänker, har jag i korthet skrivit till er och uppmuntrar och vittnar om att sann är denna Guds nåd. Stå fasta i den.

13 Hälsar er gör den medutvalda i Babylon och Markus, min son. 14 Hälsa varandra med en kyss av kärlek. Frid åt er alla i Kristus.*

* 1:9 1:9 själars Andra handskrifter: ”era själars”

* 1:11 1:11 vem eller vilken Eller ”vilken eller hurdan”

* 1:12 1:12 sig själva utan er de betjänade, med det Eller ”för sig själva, utan för er de förmedlade det”

* 1:16 1:163 Mos 11:44f

* 1:17 1:17 åkallar en Far som Eller ”som Far åkallar den som”

* 1:22 1:22 av rent hjärta Andra handskrifter: ”av hjärtat”

* 1:24 1:24fJes 40:6f

* 2:3 2:3Ps 34:9

* 2:4 2:4f Kom... 5och låt er... byggas upp Eller ”När ni kommer... 5blir ni... uppbyggda”

* 2:6 2:6Jes 28:16

* 2:7 2:7Ps 118:22

* 2:8 2:8Jes 8:14

* 2:9 2:92 Mos 19:5f, Jes 43:20f

* 2:22 2:22Jes 53:9

* 2:24 2:24fJes 53:5f

* 3:10 3:10fPs 34:13f

* 3:14 3:14Jes 8:12

* 3:18 3:18 led Andra handskrifter: ”dog”

* 3:18 3:18 er Andra handskrifter: ”oss”

* 4:1 4:1 lidit Andra handskrifter: ”lidit för oss”

* 4:8 4:8Ords 10:12

* 4:14 4:14 er Andra handskrifter: ”er. För dem blir han smädad, men för er förhärligad”

* 4:14 4:14 härlighetens Andra handskrifter: ”härlighetens och kraftens”

* 4:16 4:16 denna detalj Andra handskrifter: ”detta namn”

* 4:18 4:18Ords 11:31 (Septuaginta)

* 5:2 5:2 och utöva tillsyn Andra handskrifter: [-]

* 5:2 5:2 på Guds vis Andra handskrifter: [-]

* 5:5 5:5Ords 3:34 (Septuaginta)

* 5:5 5:5 äldste Eller ”äldre”

* 5:11 5:11 väldet till eonerna Andra handskrifter: ”äran och väldet till eonernas eoner”

* 5:14 5:14 Kristus Andra handskrifter: ”Kristus Jesus. Amen”

Petrus andra brev

1

2

3

Petrus andra brev

1

Hälsning

1 Från Symeon* Petrus, Jesu Kristi fasttjänare och apostel. Till dem som har fått på sin lott en tro likvärdig vår, genom vår Guds och Frälsares Jesu Kristi rättfärdighet: 2 Nåd åt er och frid må förökas genom insikt om Gud och Jesus vår Herre.

All iver i tron

3 Såsom hans gudomliga makt har skänkt oss allt för liv och fromhet, genom insikten om honom som har kallat oss med sin egen härlighet och dygd, 4 genom vilka han har skänkt oss de dyrbara och största löftena, för att ni genom dessa ska bli delaktiga i gudomlig natur, sedan ni undkommit fördärvet som finns i världen genom begär – 5 så ska också just därför ni sätta in all iver och i er tro bibringa dygden, och i dygden kunskapen, 6 och i kunskapen självbehärskningen, och i självbehärskningen uthålligheten, och i uthålligheten fromheten, 7 och i fromheten syskonkärleken, och i syskonkärleken den osjälviska kärleken. 8 För när detta finns hos er och förmeras, sätter det er inte overksamma eller utan frukt i insikten om vår Herre Jesus Kristus. 9 Den hos vilken detta inte finns är nämligen blind och närsynt och har fått glömska för reningen från sina synder från förr.

10 Därför ska ni desto mer, syskon, vara ivriga att göra er kallelse och utvaldhet fast. För när ni gör detta ska ni aldrig snava någonsin, 11 för så ska det rikligt bibringas er ingången till det eoniska riket hos vår Herre och Frälsare Jesus Kristus.

12 Därför kommer jag ständigt att påminna er om detta, även om ni vet och är stärkta i sanningen som är här. 13 Och jag anser det rättfärdigt, så länge jag är i detta tält, att väcka upp er med påminnelse 14 då jag vet att hastigt är avläggandet av mitt tält, så som också vår Herre Jesus Kristus har tydliggjort för mig. 15 Men jag ska ivra för att ni också närsomhelst efter mitt uttåg ska ha hågkommelsen av detta att göra.

Inte myter utan Kristi härlighet

16 För det var inte sofistikerade myter vi följde när vi kungjorde för er vår Herre Jesu Kristi makt och ankomst, utan vi blev beskådare till dennes storhet. 17 För han fick från Gud Fader heder och härlighet, när en sådan röst bars till honom av den majestätiska Härligheten: ”Min Son, min Älskade är denne*. Till honom har jag funnit behag.” 18 Och denna röst hörde vi buren från himlen när vi var med honom på det heliga berget.

19 Och vi har desto fastare det profetiska ordet, som ni gör väl i att akta på, som på en lampa lysande på en dyster plats tills dagen bräcker och morgonstjärnan går upp i era hjärtan, 20 medan ni främst förstår detta att ingen profetia i Skriften kommer av egen utläggning. 21 För det är inte genom människovilja det har burits fram profetia en gång, utan förda av helig Ande har människor talat från Gud*.

2

Falska lärare bland er

1 Men det kom också falska profeter bland folket, såsom det också bland er kommer att finnas falska lärare. De ska smyga in heresier av fördärv och förneka även den Härskare som har köpt dem, och dra över sig själva hastigt fördärv. 2 Och många ska följa deras hämningslösheter. För deras skull ska sanningens väg bli smädad, 3 och i girighet ska de med fabricerade ord göra affärer av er. Deras dom är sedan länge inte overksam, och deras fördärv slumrar inte.

4 För om Gud inte skonade änglar som hade syndat, utan sände dem till Tartarus och överlämnade dem åt dunklets fjättrar*, förvarade fram till dom, 5 och inte skonade en urtida värld men beskyddade åtta med Noa, rättfärdighetens förkunnare, när han förde fram en syndaflod över de ogudaktigas värld, 6 och lade städerna Sodom och Gomorra i aska och fördömde till katastrof* och har satt dem som exempel för dem som kommer att vara ogudaktiga*, 7 och räddade rättfärdige Lot som var nedtryckt av de osedligas agerande i hämningslöshet – 8 för med seende och hörande plågade den rättfärdige som bodde bland dem dag efter dag sin rättfärdiga själ med laglösa gärningar – 9 så förstår Herren att rädda fromma ur frestelse* men förvara orättfärdiga fram till domens dag bestraffade, 10 och särskilt dem som far efter kött i befläckelses begär och ringaktar herradöme. Vågade, arroganta darrar de inte när de smädar härligheter, 11 där änglar som i styrka och makt är större inte bär mot dem inför* Herren någon smädande dom.

12 Men dessa är som oskäliga djur, födda naturligt till fång och fördärv. Vad de inte förstår smädar de, och i sitt* fördärv ska de också fördärvas 13 och lida orätt* som lön för orätt, då de anser det njutning med fest på dagen – fläckar och defekter som festar i sina tjusningar* medan de kalasar med er, 14 och som har ögon fulla av äktenskapsbryterska och oupphörliga i synd, som lockar på instabila själar, som har ett hjärta övat i girighet: förbannelsens barn! 15 De har lämnat den raka vägen och förvillats och följt vägen efter Balaam, Bosors son*, som älskade orättens lön 16 men fick tillrättavisning för sitt eget lagbrott: ett röstlöst djur under ok yttrade sig med människoröst och hindrade profetens vanvett.

17 Dessa är vattenlösa källor och dimmor drivna av storm, för vilka mörkrets dunkel är förvarat. 18 För svulstigheter av fåfänglighet yttrar de och lockar med köttets begär, med hämningslösheter, på dem som verkligen undflyr* dem som agerar i villfarelse 19 och lovar dem frihet, medan de själva är fasttjänare under fördärvet. För det man kuvas av, detta är man förslavad av.

20 För om de har undflytt världens befläckelser genom insikt om Herren och Frälsaren Jesus Kristus, men i detta åter blir intrasslade och kuvade, har för dem det sista blivit värre än det första. 21 För det hade varit bättre för dem att inte ha lärt känna rättfärdighetens väg, än att ha lärt känna den och återvända från det heliga bud som överlämnats åt dem. 22 *Det har inträffat för dem detta från den sanna jämförelsen: Hund som vänt om till sin egen spya, och: Sugga* som sig tvättat för rullning i gegga.

3

Herrens dag ska komma

1 Detta är redan, mina älskade, ett andra brev jag skriver till er. I dem väcker jag med påminnelse ert ärliga vett 2 till att minnas de förutsagda orden av de heliga profeterna och era apostlars bud från Herren och Frälsaren 3 och främst veta detta: att det ska komma i de sista dagarna förlöjligare, som med förlöjligande far efter sina egna begär 4 och säger: ”Var är löftet om hans ankomst? För från det att fäderna insomnade förblir allt så här sedan skapelsens begynnelse.”

5 För det undgår dem som vill* detta att det fanns himlar för länge sedan, och en jord som från vatten och genom vatten bestod genom Guds ord, 6 genom vilket den dåvarande världen med vatten översvämmades och förgjordes. 7 Men de nuvarande himlarna och jorden är genom samma ord sparade åt eld, och bevaras till en dag av dom och fördärv för de ogudaktiga människorna.

8 Men detta enda ska inte undgå er, mina älskade: att en dag hos Herren är som tusen år, och tusen år som en dag. 9 Herren är inte långsam med löftet, såsom några anser det vara långsamhet. Nej, han är tålmodig med er* och önskar inte att några ska gå förlorade, utan att alla ska ha rum för omvändelse. 10 Men Herrens dag ska komma som en tjuv. På den ska himlarna med susande dån förgås, och element* blossande upplösas och jorden och de verk som är på den bli funna*.

11 När allt detta så upplöses, hurdana måste ni vara? I heliga ageranden och fromheter, 12 medan ni väntar er och påskyndar ankomsten av Guds dag, av vilken himlar ska flammande upplösas och element blossande smälter. 13 Men nya himlar och en ny jord efter hans löfte väntar vi oss, i vilka rättfärdighet bor.

Slutord

14 Därför, mina älskade: när ni väntar er detta, ska ni ivra för att bli funna fläckfria och tadelfria inför honom i frid. 15 Och vår Herres tålamod ska ni anse som frälsning, så som även vår älskade broder Paulus efter visheten som getts honom har skrivit till er, 16 såsom också i alla breven när han talar i dem om detta. I dessa finns vissa svårförståeliga ting som de obildade och instabila kommer att förvränga, såsom även de övriga Skrifterna, till sitt eget fördärv.

17 Ni, mina älskade som förut vet, ska alltså vakta er så att ni inte dras med i de osedligas villfarelse och faller av från er egen stabilitet. 18 Men väx i nåd och kunskap om vår Herre och Frälsare Jesus Kristus. Hans är äran, både nu och till eonens dag. Amen.

* 1:1 1:1 Symeon Andra handskrifter: ”Simon”

* 1:17 1:17 Min... denne Andra handskrifter: ”Denne är min Son, den älskade” (jfr Matt 17:5)

* 1:21 1:21 människor talat från Gud Andra handskrifter: ”heliga Gudsmänniskor talat”

* 2:4 2:4 fjättrar Andra handskrifter: ”hålor”

* 2:6 2:6 till katastrof Andra handskrifter: [-]

* 2:6 2:6 för dem som kommer att vara ogudaktiga Andra handskrifter: ”på det kommande för de ogudaktiga”

* 2:9 2:9 frestelse Eller ”prövning”

* 2:11 2:11 inför Herren Andra handskrifter: ”från Herren” eller [-]

* 2:12 2:12 sitt Eller ”deras” (djurens)

* 2:13 2:13 lida orätt som lön Andra handskrifter: ”få ut lön”

* 2:13 2:13 tjusningar Andra handskrifter: ”kärleksmåltider” (jfr Jud v 12)

* 2:15 2:15 Bosors son Andra handskrifter: ”Beors son” (jfr 4 Mos 22:5)

* 2:18 2:18 verkligen undflyr Andra handskrifter: ”knappt undflytt”

* 2:22 2:22Ords 26:11

* 2:22 2:22 Sugga... Citat från Achikars bok

* 3:5 3:5 vill Eller ”hävdar”

* 3:9 3:9 med er Andra handskrifter: ”för er skull”

* 3:10 3:10 element Eller ”himlakroppar” (även i 3:12)

* 3:10 3:10 bli funna Andra handskrifter: ”brännas upp”

Johannes första brev

1

2

3

4

5

Johannes första brev

1

Livets Ord

1 Det som var från begynnelsen, det vi har hört, det vi har sett med våra ögon, det vi har skådat och våra händer känt på: om Livets Ord. 2 Och livet framträdde, och vi har sett och vittnar och meddelar er det eoniska livet, som var hos Fadern och framträdde för oss. 3 Det vi har sett och hört meddelar vi också er, för att också ni ska ha gemenskap med oss. Och vår gemenskap är med Fadern och med hans Son Jesus Kristus. 4 Och detta skriver vi för att vår glädje* ska vara uppfylld.

Vandra i ljuset

5 Och detta är budskapet som vi har hört från honom och delger för er: att Gud är ljus och inget mörker finns i honom. 6 Om vi säger att vi har gemenskap med honom och vandrar i mörkret, ljuger vi och gör inte sanningen. 7 Om vi vandrar i ljuset, såsom han är i ljuset, har vi gemenskap med varandra och blodet från Jesus, hans Son, renar oss från all synd. 8 Om vi säger att synd har vi inte, förvillar vi oss själva och sanningen finns inte i oss. 9 Om vi bekänner våra synder, är han trofast och rättfärdig så att han förlåter oss synderna och renar oss från all orätt. 10 Om vi säger att vi inte har syndat, gör vi honom till en lögnare och hans ord finns inte i oss.

2

1 Mina kära barn, detta skriver jag till er för att ni inte ska synda. Och om någon syndar, har vi en Förespråkare* hos Fadern: Jesus Kristus rättfärdig. 2 Och han är soning för våra synder, men inte bara för våra utan också för hela världens.

3 Och i detta vet att vi har lärt känna honom: om vi håller fast vid hans bud. 4 Den som säger att: ”Jag har lärt känna honom” och inte håller fast vid hans bud, är en lögnare och i honom finns inte sanningen. 5 Men den som håller fast vid hans ord, sannerligen har i honom Guds kärlek fullkomnats. I detta vet vi att vi är i honom. 6 Den som säger sig vara kvar i honom är skyldig att så som denne vandrade, också själv vandra så.

7 Mina älskade, det är inte ett nytt bud jag skriver till er, utan ett gammalt bud som ni har haft från begynnelsen. Det gamla budet är ordet som ni hört. 8 Åter är det ett nytt bud jag skriver till er, som är sant i honom och i er. För mörkret drar förbi, och det sannfärdiga ljuset lyser redan. 9 Den som säger sig vara i ljuset och hatar sin broder är i mörkret fram till nu. 10 Den som älskar sin broder förblir i ljuset, och ingen skandal finns i honom. 11 Men den som hatar sin broder är i mörkret och vandrar i mörkret. Och han vet inte vart han beger sig, för mörkret har förblindat hans ögon.

12 Jag skriver till er, kära barn:

att* synderna är er förlåtna för hans namns skull.

13 Jag skriver till er, fäder:

att ni har lärt känna honom som är från begynnelsen.

Jag skriver till er, ynglingar:

att ni har besegrat den onde.

14 Jag har skrivit till er, barn:

att ni har lärt känna Fadern.

Jag har skrivit till er, fäder:

att ni har lärt känna honom som är från begynnelsen.

Jag har skrivit till er, ynglingar:

att ni är starka, och Guds ord är kvar i er

och ni har besegrat den onde.

Älska inte världen

15 Älska inte världen eller det som är i världen. Om någon älskar världen finns inte Faderns kärlek i honom. 16 För allt som är i världen – köttets begär och ögonens begär och tillvarons* skryt – är inte av Fadern utan är av världen. 17 Och världen drar förbi med sina begär, men den som gör Guds vilja består till eonen.

Antikrist och antikristerna

18 Barn, det är sista stunden. Och liksom ni har hört att en Antikrist kommer, har också nu många antikrister kommit. Därför förstår vi att det är sista stunden. 19 Från oss har de utgått, men de var inte av oss. För om de var av oss, hade de varit kvar med oss. Men det var för att det skulle framträda att alla inte är av oss.

20 Och ni har en smörjelse från den Helige, och ni alla vet*. 21 Jag har inte skrivit till er att* ni inte känner sanningen, utan att ni känner den och att ingen lögn är av sanningen.

22 Vem är lögnaren om inte den som förnekar, att: ”Jesus är inte Kristus”? Denne är Antikrist, den som förnekar Fadern och Sonen. 23 Var och en som förnekar Sonen har inte heller Fadern. Den som bekänner Sonen har också Fadern. 24 Det ni har hört från begynnelsen ska vara kvar i er. Om det är kvar i er, det ni har hört från begynnelsen, kommer också ni att vara kvar i Sonen och i Fadern. 25 Och detta är löftet som han själv har lovat oss: det eoniska livet.

26 Detta har jag skrivit till er gällande dem som förvillar er. 27 Och smörjelsen som ni har fått av honom är kvar i er, och ni har inget behov av att någon lär er. Nej, såsom hans smörjelse lär er om allt – och den är sann och är inte lögn – och så som den har lärt er: var kvar i honom.

28 Och nu, kära barn, var kvar i honom så att vi, när han framträder, kan ha frimodighet och inte skämmas från honom vid hans ankomst. 29 Om ni vet att han är rättfärdig, förstår ni att också var och en som gör rättfärdigheten är född av honom.

3

Guds barn

1 Se hurdan kärlek han gett oss, Fadern: att vi får kallas Guds barn! Och det är vi. Därför känner inte världen oss, eftersom den inte har lärt känna honom. 2 Mina älskade, nu är vi Guds barn, och ännu har det inte framträtt vad vi ska bli. Vi vet att när han* har framträtt ska vi bli lika honom, för vi ska se honom så som han är. 3 Och var och en som har detta hopp till honom renar sig själv, liksom denne är ren.

4 Var och en som gör synden gör också laglösheten, och synden är laglösheten. 5 Och ni vet att denne framträdde för att ta bort synderna, och synd finns inte i honom. 6 Var och en som är kvar i honom syndar inte. Var och en som syndar har inte sett honom eller lärt känna honom.

7 Barn, ingen ska förvilla er. Den som gör rättfärdigheten är rättfärdig, liksom denne är rättfärdig. 8 Den som gör synden är av djävulen, för djävulen syndar sedan begynnelsen. För detta framträdde Guds Son, för att upplösa djävulens verk. 9 Var och en som är född av Gud gör inte synd, för hans säd är kvar i honom. Och han kan inte synda, för han är född av Gud. 10 I detta är de uppenbara, Guds barn och djävulens barn: Var och en som inte gör rättfärdighet är inte av Gud, inte heller den som inte älskar sin broder.

Älska varandra

11 För detta är budskapet som ni har hört från begynnelsen: att vi ska älska varandra. 12 Inte så som Kain var av den onde och slaktade sin broder. Och för vad slaktade han honom? Eftersom hans gärningar var onda, men hans broders rättfärdiga.

13 Och var inte förundrade, syskon, om världen hatar er. 14 Vi vet att vi har gått över från döden till livet, eftersom vi älskar syskonen. Den som inte älskar är kvar i döden. 15 Var och en som hatar sin broder är en mandråpare, och ni vet att ingen mandråpare har eoniskt liv förblivande i sig. 16 I detta har vi lärt känna kärleken: att denne för oss har lagt ner sin själ. Också vi är skyldiga att för syskonen lägga ner våra själar. 17 Men den som har världens tillgångar och skådar sin broder ha behov, och stänger sitt inre för honom – hur är Guds kärlek kvar i honom?

18 Kära barn, låt oss inte älska med ord eller med tungan, utan i gärning och sanning. 19 Och i detta ska vi veta att vi är av sanningen, och inför honom ska vi övertyga vårt hjärta 20 att om hjärtat dömer* oss, att större är Gud än vårt hjärta och vet allt. 21 Mina älskade, om vårt hjärta inte dömer har vi frimodighet inför Gud, 22 och vad vi än ber om får vi från honom, eftersom vi håller fast vid hans bud och gör det som är till behag inför honom. 23 Och detta är hans bud: att vi ska tro på hans Sons Jesu Kristi namn och älska varandra, så som han gett oss bud. 24 Och den som håller fast vid hans bud är kvar i honom och han i honom. Och i detta vet vi att han är kvar i oss: av Anden som han oss gett.

4

Pröva andarna

1 Mina älskade, varje ande ska ni inte tro. Nej, bepröva andarna, om de är av Gud. Många falska profeter har nämligen gått ut i världen. 2 I detta känner ni Guds Ande: varje ande som bekänner Jesus Kristus i kött kommen är av Gud, 3 och varje ande som inte bekänner Jesus är inte av Gud. Och detta är den från Antikrist, som ni har hört att den kommer och redan nu finns i världen.

4 Ni är av Gud, kära barn. Och ni har besegrat dem, för större är den som är i er än den som är i världen. 5 De är av världen. Därför är det utifrån världen de talar, och världen lyssnar till dem. 6 Vi är av Gud. Den som känner Gud lyssnar till oss. Den som inte är av Gud lyssnar inte till oss. Av detta känner vi sanningens Ande och villfarelsens ande.

Gud är kärlek

7 Mina älskade, låt oss älska varandra. För kärleken är av Gud, och var och en som älskar är född av Gud och känner Gud. 8 Den som inte älskar har inte lärt känna Gud, för Gud är kärlek. 9 I detta framträdde Guds kärlek bland oss: att sin enfödde Son har Gud sänt till världen för att vi ska leva genom honom. 10 I detta är kärleken: inte att vi har älskat Gud, utan att han har älskat oss och sänt sin Son som soning för våra synder.

11 Mina älskade, om Gud så har älskat oss, är också vi skyldiga att älska varandra. 12 Gud har ingen någonsin skådat. Om vi älskar varandra är Gud kvar i oss, och hans kärlek är fullkomnad i oss. 13 I detta vet att vi är kvar i honom och han i oss: att han har gett oss av sin Ande. 14 Och vi har skådat och vittnar att Fadern har sänt Sonen som världens Frälsare. 15 Den som bekänner att Jesus är Guds Son, Gud är kvar i honom och han i Gud. 16 Och vi har lärt känna och kommit till tro på kärleken som Gud har i oss.

Gud är kärlek, och den som är kvar i kärleken är kvar i Gud och Gud är kvar i honom. 17 I detta är kärleken fullkomnad hos oss, så att vi har frimodighet på domens dag. För så som denne är, så är också vi i denna värld. 18 Fruktan finns inte i kärleken, utan den fullkomliga kärleken driver ut fruktan. För fruktan har straff, och den som fruktar är inte fullkomnad i kärleken.

19 Vi älskar eftersom han först har älskat oss. 20 Om någon säger att: ”Jag älskar Gud” och hatar sin broder, är han en lögnare. För den som inte älskar sin broder som han har sett, kan inte* älska Gud som han inte har sett. 21 Och detta bud har vi från honom: att den som älskar Gud ska älska också sin broder.

5

Tro på Guds Son

1 Var och en som tror att Jesus är Kristus är född av Gud. Och var och en som älskar honom som har fött, älskar också den som är född av honom. 2 I detta vet vi att vi älskar Guds barn, när vi älskar Gud och gör hans bud. 3 För detta är kärleken till Gud: att vi håller fast vid hans bud. Och hans bud är inte tunga, 4 för allt som är fött av Gud besegrar världen. Och detta är segern som har besegrat världen: vår tro. 5 Och vem är den som besegrar världen om inte den som tror att Jesus är Guds Son?

6 Denne är den som har kommit genom vatten och blod, Jesus Kristus. Inte bara i vattnet, utan i vattnet och i blodet. Och Anden är den som vittnar, för Anden är sanningen. 7 För tre är de som vittnar: 8 Anden och vattnet och blodet, och de tre är till ett. 9 Om vi tar emot människornas vittnesbörd är Guds vittnesbörd större, för detta är Guds vittnesbörd: att han har vittnat om sin Son. 10 Den som tror på Guds Son har vittnesbördet inom sig*. Den som inte tror Gud har gjort honom till en lögnare, eftersom han inte har trott på vittnesbördet med vilket Gud har vittnat om sin Son. 11 Och detta är vittnesbördet: att eoniskt liv har Gud gett oss, och detta liv är i hans Son. 12 Den som har Sonen har livet. Den som inte har Guds Son har inte livet.

Slutord

13 Detta har jag skrivit till er för att ni ska veta att ni har eoniskt liv, till er som tror på Guds Sons namn. 14 Och detta är frimodigheten som vi har inför honom: att om vi ber om något efter hans vilja, hör han oss. 15 Och om vi vet att han hör oss vad vi än ber om, vet vi att vi har de önskemål som vi bett om från honom.

16 Om någon ser sin broder synda med en synd som inte är till döds, ska han be och han ska ge honom liv – för dem som syndar men inte till döds. Det finns synd till döds. Det är inte om den jag säger att han ska fråga. 17 All orätt är synd, och det finns synd som inte är till döds.

18 Vi vet att var och en som är född av Gud inte syndar. Nej, den som är född av Gud bevarar sig själv* och den onde rör honom inte. 19 Vi vet att vi är av Gud och hela världen ligger hos den onde. 20 Men vi vet att Guds Son har kommit och gett oss vett så att vi känner den Sannfärdige. Och vi är i den Sannfärdige, i hans Son Jesus Kristus. Han är den sannfärdige Guden och eoniskt liv.

21 Kära barn, vakta er från avgudarna.

* 1:4 1:4 vår glädje Andra handskrifter: ”er glädje”

* 2:1 2:1 Förespråkare Eller ”Hjälpare”

* 2:12 2:12 att Eller ”för att” (även i 2:13, 14, 6 ggr)

* 2:16 2:16 tillvarons Eller ”tillgångarnas”

* 2:20 2:20 alla vet Andra handskrifter: ”vet allt”

* 2:21 2:21 att Eller ”för att” (3 ggr)

* 3:2 3:2 när han Eller ”när det”

* 3:20 3:20 dömer Eller ”förebrår” (även i 3:21)

* 4:20 4:20 kan inte Andra handskrifter: ”hur kan han...?”

* 5:10 5:10 inom sig Andra handskrifter: ”i honom”

* 5:18 5:18 sig själv Andra handskrifter: ”honom”

Johannes andra brev

Johannes andra brev

1

Hälsning

1 Från den äldste. Till den utvalda frun och hennes barn, som jag älskar i sanning. Och inte bara jag, utan också alla som har lärt känna sanningen, 2 på grund av sanningen som förblir i oss och ska vara med oss till eonen. 3 Med oss ska vara nåd, barmhärtighet, frid från Gud Fader och från Jesus Kristus, Faderns Son, i sanning och kärlek.

Bli kvar i Kristi undervisning

4 Jag gladde mig väldigt att jag funnit sådana av dina barn som vandrar i sanning, så som vi fått bud från Fadern. 5 Och nu efterfrågar jag hos dig, fru – inte som att jag skriver till dig ett nytt bud, utan det vi har haft från begynnelsen: att vi ska älska varandra. 6 Och det*ta är kärleken: att vi ska vandra efter hans bud. Detta är budet, så som ni har hört från begynnelsen, för att ni ska vandra i det.

7 Många förvillare har nämligen gått ut i världen, de som inte bekänner Jesus Kristus kommande i kött. Denne är Förvillaren och Antikrist. 8 Se upp med er själva, så att ni inte förlorar det vi arbetat för utan erhåller full lön. 9 Var och en som går i förväg och inte blir kvar i Kristi undervisning har inte Gud. Den som blir kvar i undervisningen, denne har både Fadern och Sonen. 10 Om någon kommer till er och inte bär denna undervisning, ta inte emot honom i huset och säg inte hälsningar* till honom. 11 För den som säger hälsningar till honom är delaktig i hans onda gärningar.

Slutord

12 Jag hade mycket att skriva till er, men önskade inte det med papyrus och bläck. Utan jag hoppas få vara hos er och tala mun till mun, så att vår glädje blir uppfylld. 13 Hälsar dig gör barnen till din utvalda syster.

* 1:6 v 6 det Eller ”den” (kärleken)

* 1:10 v 10 hälsningar Ordagrant ”Gläd dig” (även v 11)

Johannes tredje brev

Johannes tredje brev

1

Hälsning

1 Från den äldste. Till den älskade Gaius, som jag älskar i sanning. 2 Älskade vän, i allt önskeber jag att du har välgång och är frisk, liksom din själ har välgång. 3 För jag gladde mig väldigt när det kom syskon och vittnade om din sanning, liksom du vandrar i sanning. 4 Större glädje än detta har jag inte, att jag hör mina barn vandra i sanning.

Stöd åt resande syskon

5 Älskade vän, trofast gör du det du utför för syskonen, och detta för främlingar. 6 De har vittnat om din kärlek inför församlingen. Dem ska du göra väl i att hjälpa iväg värdigt Gud, 7 för de har gått ut för Namnet och tar inte emot något från dem av folkslagen. 8 Vi är därför skyldiga att ta oss an sådana, så att vi blir medarbetare för sanningen.

9 Jag har skrivit lite till församlingen. Men han som älskar att vara främst av dem, Diotrefes, välkomnar oss inte. 10 Därför, när jag kommer, ska jag påminna om hans gärningar som han gör när han med onda ord sladdrar om oss. Och han nöjer sig inte med detta: själv välkomnar han heller inte syskonen, och dem som önskar det hindrar han och driver ut ur församlingen.

11 Älskade vän, imitera inte det onda utan det goda. Den som gör gott är av Gud. Den som gör illa har inte sett Gud. 12 Om Demetrios har det vittnats av alla, även av själva sanningen. Och även vi vittnar, och du vet att vårt vittnesbörd är sant.

Slutord

13 Jag hade mycket att skriva till dig, men vill inte med bläck och penna skriva till dig. 14 Men jag hoppas direkt få se dig, och vi ska tala mun till mun. 15 Frid till dig. Hälsar dig gör vännerna. Hälsa vännerna efter namn.

Judas brev

Judas brev

1

Hälsning

1 Från Judas, Jesu Kristi fasttjänare och Jakobs bror. Till dem som är älskade i Gud Fader och bevarade åt* Jesus Kristus, de kallade: 2 Barmhärtighet åt er och frid och kärlek må förökas.

Kämpa för tron

3 Mina älskade, medan jag gjorde all iver att skriva till er om vår gemensamma frälsning, fick jag nödtvång att skriva till er och uppmana till att kämpa för den tro som en gång överlämnats åt de heliga. 4 För det har nästlat sig in några människor som sedan länge förut är skrivna till denna dom, ogudaktiga som förändrar vår Guds nåd till hämningslöshet och förnekar vår ende Härskare och Herre Jesus Kristus.

Varning för falska lärare

5 Men jag önskar påminna er, då ni en gång* har förstått allt, att när Jesus frälste ett folk ur Egypten förgjorde han i andra vändan dem som inte trodde. 6 Och änglar som inte bevarade sin myndighet utan lämnade den egna boningen har han förvarat till en stor dags dom med eviga bojor under dunkel, 7 såsom Sodom och Gomorra och städerna omkring dem på liknande sätt som dessa begick grov otukt och gick iväg efter annat kött och föreligger som exempel, underkastade straffdom av eonisk eld.

8 Likaså befläckar dock även dessa drömmande köttet, och de avvisar herradöme och smädar härligheter. 9 *Men ärkeängeln Mikael, när han med djävulen dividerade och resonerade om Moses kropp, vågade inte påföra en dom av smädelse utan sade: ”Må Herren näpsa dig.” 10 Men dessa smädar vad de inte känner till, och vad de naturligt såsom de oskäliga djuren vet, med detta fördärvar de sig.

11 Ve dem! För på Kains väg har de farit, och i Balaams villfarelse har de mot lön utgjutit sig, och i Koras motsägelse har de gått förlorade. 12 Dessa är reven* vid era kärleksmåltider som kalasar tillsammans utan fruktan och är herdar för sig själva: vattenlösa moln som av vindar förs förbi, höstträd utan frukt, två gånger döda och upprotade, 13 vilda havsvågor som skummar upp sina skamligheter, irrande stjärnor för vilka mörkrets dunkel till eonen är förvarat.

14 Och även om dessa profeterade den sjunde efter Adam, Henoch som sade: ”Se*, Herren har kommit med sina heliga myriader, 15 för att göra dom mot alla och tillrättavisa varje själ* för alla deras gärningar av ogudaktighet som de varit ogudaktiga med, och för allt det hårda som ogudaktiga syndare har talat mot honom.” 16 Dessa är ödesklandrande muttrare som far efter sina egna begär, och deras mun talar svulstigheter medan de låter sig förundras av ansikten för nyttans skull.

I väntan på Kristi ankomst

17 Men ni, mina älskade, kom ihåg de ord som är förutsagda av vår Herre Jesu Kristi apostlar, 18 *att de sade till er: ”I sista tiden ska det finnas förlöjligare som far efter sina egna begär efter ogudaktigheterna.” 19 Dessa är avsöndrarna, själiska som inte har Ande.

20 Men ni, mina älskade: bygg på er själva* med er heligaste tro, be i helig Ande 21 och bevara er själva i Guds kärlek, medan ni väntar på vår Herre Jesu Kristi barmhärtighet till eoniskt liv. 22 Och några ska ni förbarma er över, sådana som tvivlar*, 23 och andra ska ni frälsa och rycka ur eld, och andra ska ni förbarma er över i fruktan, medan ni hatar även den av köttet fläckade tunikan.

Lovprisning

24 Till honom som kan beskydda er osnavande och ställa er inför sin härlighet, felfria i jubel – 25 ensam Gud, vår Frälsare genom Jesus Kristus vår Herre – hör ära, majestät, välde och auktoritet, före hela eonen och nu och till alla eonerna. Amen.

* 1:1 v 1 åt Eller ”genom”

* 1:5 v 5 en gång... Jesus frälste Andra handskrifter: ”Herren en gång frälste”

* 1:9 v 9Sak 3:2

* 1:12 v 12 reven Eller ”fläckarna” (jfr 2 Pet 2:13)

* 1:14 v 14 Se... Citat från Första Henoksboken

* 1:15 v 15 varje själ Andra handskrifter: ”alla de ogudaktiga”

* 1:18 v 182 Pet 3:3

* 1:20 v 20 er själva Eller ”varann”

* 1:22 v 22 sådana som tvivlar Andra handskrifter: ”medan ni gör åtskillnad”

Johannes uppenbarelse

1

2

3

4

5

6

7

8

9

10

11

12

13

14

15

16

17

18

19

20

21

22

Johannes uppenbarelse

1

1 Jesu Kristi uppenbarelse, som Gud gav honom för att visa sina fasttjänare det som måste ske med hast. Och han angav och sände genom sin ängel till sin fasttjänare Johannes, 2 som har vittnat om Guds ord och Jesu Kristi vittnesbörd*, vad han har sett. 3 Salig den som läser upp och de som hör profetians ord och håller fast vid det som är skrivet i den. För tiden är nära.

Hälsning

4 Från Johannes. Till de sju församlingarna i Asien: Nåd åt er och frid från honom som är och var och som kommer, och från de sju andarna framför hans tron, 5 och från Jesus Kristus: det trofasta vittnet, den förstfödde från de döda och ledaren över jordens kungar. Till honom som älskar oss och har löst oss från våra synder med sitt blod 6 och gjort oss till ett rike, till präster åt sin Gud och Far, hör äran och väldet till eonernas eoner. Amen.

7 Se: han kommer med molnen

och varje öga ska se honom,

även de som genomborrat honom.

Och jordens alla stammar ska slå sig själva över honom.

Ja, amen.

8 Jag är Alfa och Omega, säger Herren Gud, han som är och var och som kommer, Allhärskaren.

Människosonen uppenbarar sig

9 Jag Johannes, er broder och samdelaktig i nöden och riket och uthålligheten i Jesus, hade kommit till ön som kallas Patmos för Guds ord och Jesu vittnesbörd. 10 Jag kom i Ande på Herrens dag, och jag hörde bakom mig en väldig röst som en basun 11 som sade: ”Det du ser, skriv det i en bokrulle och skicka till de sju församlingarna: till Efesos och till Smyrna och till Pergamon och till Thyatira och till Sardes och till Filadelfia och till Laodikeia.”

12 Och jag vände om för att se rösten som talade med mig. Och när jag vände om såg jag sju lampställ av guld, 13 och mitt bland lampställen en lik en människoson, iklädd en fotsid dräkt och ombältad mot bröstvårtorna med ett bälte av guld. 14 Och hans huvud och hår var vita som vit ull, som snö, och hans ögon som en låga av eld, 15 och hans fötter lika skinande brons som i en glödgad ugn. Och hans röst var som en röst av stora vatten, 16 och han höll i sin högra hand sju stjärnor, och ur hans mun utgick en skarp tveeggad klinga. Och hans åsyn var såsom solen lyser i sin kraft.

17 Och när jag såg honom, föll jag ner för hans fötter som död. Och han lade sin högra hand på mig och sade: ”Frukta inte! Jag är den förste och den siste 18 och den levande. Och jag var död, och se: jag är levande till eonernas eoner och har nycklarna till döden och Hades. 19 Skriv nu det du sett, och det som är, och det som ska ske efter detta. 20 Mysteriet med de sju stjärnorna som du såg i min högra hand och de sju lampställen av guld: de sju stjärnorna är änglar för de sju församlingarna, och de sju lampställen är sju församlingar.

2

Brevet till Efesos

1 Till ängeln för församlingen i Efesos, skriv:

Detta säger han som griper de sju stjärnorna i sin högra hand, som vandrar mitt bland de sju lampställen av guld: 2 Jag känner dina gärningar och din möda och uthållighet, och att du inte kan bära onda. Och du har prövat dem som kallar sig själva apostlar och inte är det, och du har funnit dem lögnaktiga. 3 Och uthållighet har du, och du har burit för mitt namns skull och inte mattats.

4 Men jag har emot dig att du har lämnat din första kärlek. 5 Minns nu varifrån du fallit, och ändra sinne och gör de första gärningarna. Annars kommer jag till dig och ska flytta ditt lampställ från dess plats, om du inte ändrar sinne. 6 Men detta har du: att du hatar nikolaiternas gärningar som även jag hatar.

7 Den som har öra ska höra vad Anden säger till församlingarna. Den som segrar, honom ska jag ge att äta av livets trä som är i Guds paradis.

Brevet till Smyrna

8 Och till ängeln för församlingen i Smyrna, skriv:

Detta säger den förste och den siste, han som blev död och levde igen: 9 Jag känner din nöd och fattigdom – men du är rik – och smädelsen från dem som säger sig vara judar och inte är det, utan en Satans synagoga. 10 Frukta inget som du kommer att få lida. Se, djävulen kommer att kasta några av er i fängelse för att ni ska prövas, och ni ska ha nöd i tio dagar. Bli trogen ända till döden, och jag ska ge dig livets krans.

11 Den som har öra ska höra vad Anden säger till församlingarna. Den som segrar ska aldrig skadas av den andra döden.

Brevet till Pergamon

12 Och till ängeln för församlingen i Pergamon, skriv:

Detta säger han som har den skarpa tveeggade klingan: 13 Jag vet var du bor, där Satans tron är. Och du håller fast vid mitt namn, och har inte förnekat tron på mig ens under dagarna kring Antipas, mitt trofasta vittne som blev dödad hos er där Satan bor.

14 Men jag har emot dig lite: att du har några där som håller fast vid Balaams undervisning, han som lärde Balak att sätta en skandal framför Israels söner, att äta avgudaoffrat kött och begå otukt. 15 Så har också du några som håller fast vid nikolaiternas undervisning likaså. 16 Ändra nu sinne! Annars kommer jag till dig snart och ska kriga med dem med klingan från min mun.

17 Den som har öra ska höra vad Anden säger till församlingarna. Den som segrar, honom ska jag ge av det fördolda mannat. Och jag ska ge honom en vit slät sten, och på den släta stenen är ett nytt namn skrivet som ingen känner utom den som får det.

Brevet till Thyatira

18 Och till ängeln för församlingen i Thyatira, skriv: Detta säger Guds Son, han som har sina ögon som en låga av eld och sina fötter lika skinande brons: 19 Jag känner dina gärningar, och din kärlek och tro* och tjänst och uthållighet. Och dina sista gärningar är fler än de första.

20 Men jag har emot dig att du tillåter kvinnan Jezabel, som kallar sig själv profetissa och undervisar och förvillar mina fasttjänare till att begå otukt och äta avgudaoffrat kött. 21 Och jag har gett henne tid för att hon ska ändra sinne, och hon vill inte ändra sinne från sin otukt. 22 Se, jag kastar henne i en bädd, och dem som begår äktenskapsbrott med henne i stor nöd om de inte ändrar sinne från hennes gärningar. 23 Och hennes barn ska jag döda med död. Och alla församlingarna ska förstå att jag är den som utforskar njurar och hjärtan, och jag ska ge er var och en efter era gärningar.

24 Men till er övriga i Thyatira säger jag, alla som inte har den undervisningen, som inte har lärt känna Satans djupa ting som de kallar det: Jag lägger inte på er någon annan tyngd. 25 Men det ni har, håll fast vid det fram tills jag kommer.

26 Och den som segrar och den som håller fast ända till slutet vid mina gärningar, honom ska jag ge auktoritet över folkslagen. 27 Och han ska vara herde för dem med järnstav såsom keramikkärlen knäcks, 28 såsom också jag har fått från min Far. Och jag ska ge honom morgonstjärnan. 29 Den som har öra ska höra vad Anden säger till församlingarna.

3

Brevet till Sardes

1 Och till ängeln för församlingen i Sardes, skriv:

Detta säger han som har Guds sju andar och de sju stjärnorna: Jag känner dina gärningar, att du har namn att du lever. Och du är död. 2 Bli vaken och stärk det övriga som var på väg att dö. För jag har inte funnit dina gärningar uppfyllda inför min Gud.

3 Minns då hur du tagit emot och hört, och håll fast och ändra sinne. Om du nu inte är vaken ska jag komma som en tjuv, och du ska alls inte veta vilken stund jag ska komma över dig. 4 Men du har några få namn i Sardes som inte har besudlat sina kläder. Och de ska vandra med mig i vitt, för de är värdiga.

5 Den som segrar ska så bli klädd i vita kläder. Och jag ska aldrig stryka bort hans namn ur livets bok, och jag ska bekänna hans namn inför min Far och inför hans änglar. 6 Den som har öra ska höra vad Anden säger till församlingarna.

Brevet till Filadelfia

7 Och till ängeln för församlingen i Filadelfia, skriv:

Detta säger den helige, den sannfärdige, han som har Davids nyckel, han som öppnar och ingen ska stänga och stänger och ingen öppnar: 8 Jag känner dina gärningar. Se, jag har gett framför dig en öppnad dörr som ingen kan stänga. För du har liten kraft, och har hållit fast vid mitt ord och inte förnekat mitt namn.

9 Se, jag ger några från Satans synagoga, av dem som säger sig själva vara judar och inte är det utan ljuger. Se, jag ska få dem att komma och tillbe inför dina fötter och förstå att jag har älskat dig. 10 Eftersom du har bevarat mitt ord om uthållighet* ska också jag bevara dig från prövningens stund, som ska komma över hela den bebodda världen för att pröva dem som bor på jorden. 11 Jag kommer snart. Håll fast vid det du har, så att ingen tar din krans.

12 Den som segrar, honom ska jag göra till en pelare i min Guds tempelbyggnad, och utanför ska han aldrig mer gå ut. Och jag ska skriva på honom min Guds namn och min Guds stads namn, det nya Jerusalem som kommer ner ur himlen från min Gud, och mitt nya namn. 13 Den som har öra ska höra vad Anden säger till församlingarna.

Brevet till Laodikeia

14 Och till ängeln för församlingen i Laodikeia, skriv:

Detta säger han som är Amen, det trofasta och sannfärdiga vittnet, begynnelsen till Guds skapelse: 15 Jag känner dina gärningar, att du varken är kall eller het. O att du var kall eller het! 16 Så, eftersom du är ljum och varken kall eller het, kommer jag att spy ut dig ur min mun. 17 Eftersom du säger: ”Jag är rik och har blivit rik, och av inget har jag behov”, och inte förstår att du är den som är eländig och ynklig och fattig och blind och naken, 18 samråder jag dig att hos mig köpa guld glödgat av eld så att du blir rik, och vita kläder så att du kan klä dig och din nakenhets skam inte visas, och salva för att smörja i dina ögon så att du ser.

19 Dem som jag har kära tillrättavisar jag och tuktar. Visa nu nit och ändra sinne! 20 Se, jag står vid dörren och bultar. Om någon hör min röst och öppnar dörren, ska jag också komma in till honom och äta måltid med honom och han med mig.

21 Den som segrar, honom ska jag ge att sätta sig med mig på min tron, såsom också jag har segrat och satt mig med min Far på hans tron. 22 Den som har öra ska höra vad Anden säger till församlingarna.

4

Tronen i himlen

1 Efter detta såg jag, och se: en dörr öppnad i himlen. Och den första rösten, som jag hade hört som en basun tala med mig, sade: ”Stig upp hit, och jag ska visa dig det som måste ske efter detta.”

2 Direkt kom jag i Ande, och se: en tron var satt i himlen, och på tronen en som satt, 3 och han som satt var lik synen av jaspissten och karneol. Och en regnbåge var runt omkring tronen, lik synen av smaragd. 4 Och runt omkring tronen var tjugofyra troner, och på tronerna tjugofyra äldste sittande klädda i vita kläder, och på deras huvuden kransar av guld. 5 Och från tronen utgår blixtar och röster* och åskor, och sju facklor av eld som brinner framför tronen, vilka är Guds sju andar. 6 Och framför tronen är som ett hav av glas, likt kristall.

Och i mitten av tronen och runt omkring tronen är fyra varelser, fulla av ögon framtill och baktill. 7 Och den första varelsen är lik ett lejon, och den andra varelsen lik en ungtjur, och den tredje varelsen har ansiktet som en människas, och den fjärde varelsen är lik en flygande örn. 8 Och de fyra varelserna har en efter en av dem sex vingar var, och runt omkring och inuti är de fulla av ögon. Och ingen ro har de dag och natt medan de säger:

”Helig, helig, helig är Herren Gud Allhärskaren,

han som var och som är och som kommer.”

9 Och när varelserna ska ge ära och heder och tacksägelse till honom som sitter på tronen, som lever till eonernas eoner, 10 ska de tjugofyra äldste falla ner inför honom som sitter på tronen och tillbe honom som lever till eonernas eoner, och kasta sina kransar inför tronen och säga:

11 ”Värdig är du, vår Herre och Gud,

att ta emot äran och hedern och makten.

För du har skapat allt,

och genom din vilja fanns det och blev skapat.”

5

Bokrullen med de sju sigillen

1 Och jag såg i högra handen hos honom som satt på tronen en bokrulle, skriven inuti och utanpå, förseglad med sju sigill. 2 Och jag såg en stark ängel som förkunnade med väldig röst: ”Vem är värdig att öppna bokrullen och lossa dess sigill?” 3 Och ingen kunde i himlen eller på jorden eller under jorden öppna bokrullen eller se i den. 4 Och jag grät mycket, eftersom ingen befanns värdig att öppna bokrullen eller se i den.

5 Och en av de äldste säger till mig: ”Gråt inte. Se, segrat har Lejonet av Juda stam, Davids rotskott, för att öppna bokrullen och dess sju* sigill.”

Lammet inför tronen

6 Och jag såg i mitten av tronen och de fyra varelserna och i mitten av de äldste ett Lamm, stående som slaktat, och det hade sju horn och sju ögon, som är Guds sju andar som sänds ut till hela jorden. 7 Och det kom och tog emot ur högra handen hos honom som satt på tronen.

8 Och när det tog emot bokrullen, föll de fyra varelserna och de tjugofyra äldste ner inför Lammet, och var och en hade en harpa och skålar av guld fulla av rökelser, som är de heligas böner.

Den nya sången till Lammet

9 Och de sjunger en ny sång och säger:

”Värdig är du att ta emot bokrullen och öppna dess sigill.

För du blev slaktad och köpte oss åt Gud med ditt blod,

från varje stam och tunga och folk och folkslag.

10 Och du har gjort dem åt vår Gud till ett rike och präster,

och de ska regera* på jorden.”

11 Och jag såg, och jag hörde en röst* av många änglar runt omkring tronen och varelserna och de äldste. Och deras antal var myriaders myriader och tusentals tusental, 12 och de sade med väldig röst:

”Värdigt är Lammet som är slaktat

att ta emot makten och rikedom och vishet

och styrka och heder och ära och välsignelse!”

13 Och varje skapelse i himlen och på jorden och under jorden och på havet och allt i dem hörde jag säga:

”Till honom som sitter på tronen, och till Lammet,

hör välsignelsen och hedern och äran och väldet

till eonernas eoner!”

14 Och de fyra varelserna sade: ”Amen.” Och de äldste föll ner och tillbad.

6

Sex sigill bryts

1 Och jag såg när Lammet öppnade ett av de sju sigillen. Och jag hörde en av de fyra varelserna säga, som en röst av åska: ”Kom!” 2 Och jag såg, och se: en vit häst, och han som satt på den hade en båge. Och åt honom gavs en krans, och han gick ut segrande och för att segra.

3 Och när han öppnade det andra sigillet, hörde jag den andra varelsen säga: ”Kom!” 4 Och ut kom en annan häst, en eldröd, och åt honom som satt på den gavs att ta freden från jorden och att de skulle slakta varandra. Och åt honom gavs ett stort svärd.

5 Och när han öppnade det tredje sigillet, hörde jag den tredje varelsen säga: ”Kom!” Och jag såg, och se: en svart häst, och han som satt på den hade en våg i sin hand. 6 Och jag hörde som en röst mitt bland de fyra varelserna som sade: ”En choinix* vete för en denar*, och tre choinix korn för en denar. Och oljan och vinet ska du inte skada.”

7 Och när han öppnade det fjärde sigillet, hörde jag rösten av den fjärde varelsen säga: ”Kom!” 8 Och jag såg, och se: en blekgrön häst, och han som satt ovanpå den, hans namn var Döden, och Hades följde med honom. Och åt dem gavs auktoritet över fjärdedelen av jorden, att döda med klinga och med svält och med död och av jordens vilddjur.

9 Och när han öppnade det femte sigillet, såg jag under altaret själarna av dem som blivit slaktade för Guds ord och för vittnesbördet som de hade. 10 Och de ropade med väldig röst och sade: ”Hur länge, helige och sannfärdige Härskare, dömer du inte och skipar rätt för vårt blod från dem som bor på jorden?” 11 Och åt dem var och en gavs en vit dräkt, och åt dem sades att vila ännu en liten tid tills också deras medtjänare och deras syskon, som skulle dödas liksom också de, hade uppfyllt* sitt mått.

12 Och jag såg när han öppnade det sjätte sigillet. Och det blev en väldig jordbävning, och solen blev svart som en säck av hår, och hela månen blev som blod. 13 Och himlens stjärnor föll till jorden, som ett fikonträd kastar sina vinterfikon när det bävar av en väldig vind. 14 Och himlen skildes åt, som en bokrulle rullas ihop, och varje berg och ö flyttades från sina platser. 15 Och jordens kungar och stormännen och befälhavarna och de rika och de starka och varje fasttjänare och fri dolde sig i grottorna och i bergens klippor, 16 och de säger till bergen och klipporna: ”Fall över oss och dölj oss från ansiktet hos honom som sitter på tronen, och från Lammets vrede! 17 För kommen är deras* vredes stora dag, och vem kan bestå?”

7

De hundrafyrtiofyra tusen

1 Och efter detta såg jag fyra änglar stå vid jordens fyra hörn och hålla kvar jordens fyra vindar, så att ingen vind skulle blåsa över jorden eller över havet eller över något träd. 2 Och jag såg en annan ängel stiga upp från solens uppgång, och han hade levande Guds sigill. Och han ropade med väldig röst till de fyra änglarna åt vilka getts att skada jorden och havet, 3 och sade: ”Skada inte jorden eller havet eller träden, förrän vi har satt sigill på vår Guds fasttjänare, på deras pannor.”

4 Och jag hörde antalet av dem som hade fått sigill, hundrafyrtiofyra tusen som fått sigill från varje stam av Israels söner:

5 från Juda stam tolvtusen som fått sigill,

från Rubens stam tolvtusen,

från Gads stam tolvtusen,

6 från Asers stam tolvtusen,

från Nefthalims stam tolvtusen,

från Manasses stam tolvtusen,

7 från Symeons stam tolvtusen,

från Levis stam tolvtusen,

från Issachars stam tolvtusen,

8 från Zabulons stam tolvtusen,

från Josefs stam tolvtusen,

från Benjamins stam tolvtusen som fått sigill.

Den stora skaran klädd i vitt

9 Efter detta såg jag, och se: en stor skara som ingen kunde räkna, från varje folkslag och stammar och folk och tungor, stående inför tronen och inför Lammet, klädda i vita dräkter och med palmer i sina händer, 10 och de ropar med väldig röst och säger:

”Frälsningen hör till vår Gud, som sitter på tronen,

och till Lammet!”

11 Och alla änglarna stod runt omkring tronen och de äldste och de fyra varelserna, och de föll ner inför tronen på sina ansikten och tillbad Gud 12 och sade:

”Amen! Välsignelsen och äran och visheten

och tacksägelsen och hedern och makten och styrkan

hör till vår Gud, till eonernas eoner. Amen.”

13 Och en av de äldste svarade och sade till mig: ”Dessa som är klädda i de vita dräkterna, vilka är de? Och varifrån kom de?” 14 Och jag har sagt honom: ”Min Herre, du vet.” Och han sade till mig:

”Dessa är de som kommer ur den stora nöden.

Och de har sköljt sina dräkter och gjort dem vita i Lammets blod.

15 Därför är de inför Guds tron

och dyrkar honom dag och natt i hans tempelbyggnad.

Och han som sitter på tronen ska ha sitt tält över dem.

16 De ska inte hungra mer eller törsta mer,

inte heller ska falla på dem solen eller någon hetta.

17 För Lammet mitt på tronen ska vara herde för dem

och vägleda dem till livets vattenkällor,

och Gud ska stryka bort varje tår från deras ögon.”

8

Det sjunde sigillet bryts

1 Och när han öppnade det sjunde sigillet, blev det tystnad i himlen ungefär en halvtimme.

De sju basunerna

2 Och jag såg de sju änglarna som står inför Gud, och åt dem gavs sju basuner. 3 Och en annan ängel kom och ställde sig vid altaret, och han hade ett rökelsekar av guld. Och åt honom gavs mycket rökelser, för att ge till alla de heligas böner på guldaltaret inför tronen. 4 Och upp steg röken från rökelserna med de heligas böner från ängelns hand inför Gud.

5 Och sedan tog ängeln rökelsekaret och fyllde det från elden på altaret och kastade till jorden, och det blev åskor och röster och blixtar och jordbävning. 6 Och de sju änglarna som hade de sju basunerna beredde sig att basunera.

De fyra första basunerna

7 Och den förste basunerade. Och det kom hagel och eld, blandat med blod, och kastades på jorden. Och tredjedelen av jorden brändes upp, och tredjedelen av träden brändes upp, och allt grönt gräs brändes upp.

8 Och den andra ängeln basunerade. Och som ett stort berg, brinnande av eld, kastades i havet. Och tredjedelen av havet blev blod, 9 och tredjedelen av skapelserna i havet som hade själar dog, och tredjedelen av skeppen fördärvades.

10 Och den tredje ängeln basunerade. Och det föll från himlen en stor stjärna, brinnande som en fackla, och den föll över tredjedelen av floderna och över vattenkällorna. 11 Och stjärnans namn kallas Malört. Och tredjedelen av vattnen blev till malört, och många av människorna dog av vattnen eftersom de blivit bittra.

12 Och den fjärde ängeln basunerade. Och då träffades tredjedelen av solen och tredjedelen av månen och tredjedelen av stjärnorna, så att tredjedelen av dem förmörkades och dagen inte lyser med tredjedelen av sig, och natten likaså.

13 Och jag såg, och jag hörde en örn flygande mitt på himlen som sade med väldig röst: ”Ve, ve, ve dem som bor på jorden för de övriga basunljuden från de tre änglarna som kommer att basunera!”

9

Den femte basunen

1 Och den femte ängeln basunerade. Och jag såg en stjärna från himlen fallen till jorden, och åt den gavs nyckeln till avgrundens brunn. 2 Och den öppnade avgrundens brunn, och upp steg rök ur brunnen som rök från en stor ugn, och solen och luften förmörkades av röken från brunnen.

3 Och ur röken kom gräshoppor ut på jorden, och åt dem gavs auktoritet såsom jordens skorpioner har auktoritet. 4 Och det sades till dem att inte skada jordens gräs eller något grönt eller något träd, utan bara de människor som inte har Guds sigill på pannorna. 5 Och åt dem gavs att inte döda dem, men att de skulle plågas i fem månader. Och deras plåga är som plågan från en skorpion när den hugger till en människa. 6 Och under dessa dagar ska människorna söka döden och aldrig finna den, och de ska åtrå att dö och döden flyr från dem.

7 Och gräshoppornas likheter var lika hästar beredda för krig. Och på deras huvuden var som kransar likt av guld, och deras ansikten var som människors ansikten. 8 Och de hade hår som kvinnors hår, och deras tänder var som lejons, 9 och de hade bröstpansar som bröstpansar av järn. Och ljudet av deras vingar var som ljudet av kärror med många hästar som rusar fram till krig. 10 Och de har svansar likt skorpioner och gaddar, och i deras svansar finns deras auktoritet att skada människorna i fem månader. 11 De har över sig som kung avgrundens ängel, vars namn på hebreiska är Abaddon, och på grekiskan har han namnet Apollyon*.

12 Det första veropet har gått iväg. Se, det kommer ännu två verop efter detta.

Den sjätte basunen

13 Och den sjätte ängeln basunerade. Och jag hörde en röst från de fyra* hornen på guldaltaret inför Gud 14 som sade till den sjätte ängeln som hade basunen: ”Lossa de fyra änglar som är bundna vid den stora floden Eufrat.” 15 Och då lossades de fyra änglarna, beredda för den timmen och dagen och månaden och året, för att döda tredjedelen av människorna. 16 Och antalet i ryttartrupperna var två myriaders myrider. Jag hörde deras antal.

17 Och så såg jag hästarna i synen och dem som satt på dem: de hade bröstpansar som var eldröda och hyacintblå och svavelgula, och hästarnas huvuden var som lejonhuvuden, och ur deras munnar utgår eld och rök och svavel. 18 Av dessa tre plågor dödades tredjedelen av människorna, av elden och röken och svavlet som utgick ur deras munnar. 19 För hästarnas auktoritet är i deras mun och i deras svansar. För deras svansar är lika ormar och har huvuden, och med dem skadar de.

20 Och de övriga av människorna, de som inte dödades med dessa plågor, ändrade inte sinne från sina händers verk så att de inte tillbad demonerna och avgudarna av guld och av silver och av brons och av sten och av trä, som varken kan se eller höra eller vandra. 21 Och de ändrade inte sinne från sina mord, eller från sina häxerier* eller från sin otukt eller från sina stölder.

10

Ängeln med den lilla bokrullen

1 Och jag såg en annan stark ängel stiga ner från himlen, klädd i ett moln. Och regnbågen var över hans huvud, och hans ansikte var som solen och hans ben som eldpelare, 2 och han hade i sin hand en liten bokrulle som var öppnad. Och han satte sin högra fot på havet och den vänstra på jorden 3 och ropade med väldig röst, såsom ett lejon mullrar. Och när han hade ropat, talade de sju åskorna med sina egna röster. 4 Och när de sju åskorna hade talat skulle jag skriva, och jag hörde en röst från himlen som sade: ”Sätt sigill på det som de sju åskorna har talat och skriv det inte.”

5 Och ängeln som jag såg stå på havet och på jorden lyfte sin högra hand mot himlen 6 och svor vid honom som lever till eonernas eoner, som har skapat himlen och det som finns i den och jorden och det som finns på den och havet och det som finns i det, att: ”Tid ska inte finnas mer. 7 Utan i dagarna med den sjunde ängelns röst, när han kommer att basunera, då har fullbordats Guds mysterium, såsom han har evangeliserat för sina egna fasttjänare profeterna.”

8 Och rösten som jag hade hört från himlen talade åter med mig och sade: ”Bege dig, ta den öppnade bokrullen i handen hos ängeln som står på havet och på jorden.” 9 Och jag gick bort till ängeln och sade till honom att ge mig den lilla bokrullen. Och han säger till mig: ”Ta och ät upp den. Och den ska göra din buk bitter, men i din mun ska den vara söt som honung.” 10 Och jag tog den lilla bokrullen ur ängelns hand och åt upp den. Och den var i min mun som söt honung, och när jag hade ätit den blev min buk bitter. 11 Och de sade till mig: ”Du måste åter profetera över många folk och folkslag och tungor och kungar.”

11

De två vittnena

1 Och åt mig gavs en rörstav lik ett spö, och man sade: ”Res dig och mät Guds tempelbyggnad och altaret och dem som tillber i den. 2 Och innergården utanför tempelbyggnaden ska du kasta ut utanför och inte mäta den. För den har getts åt folkslagen, och den heliga staden ska de trampa i fyrtiotvå månader. 3 Och jag ska ge mina två vittnen, och de ska profetera i ettusen tvåhundrasextio dagar klädda i säcktyg.”

4 Dessa är de två olivträden och de två lampställen som står inför jordens Herre. 5 Och om någon vill skada dem, utgår eld ur deras mun och förtär deras fiender. Och om någon vill skada dem är det så han måste dödas. 6 Dessa har auktoriteten att stänga himlen så att inget regn regnar under dagarna för deras profetia. Och auktoritet har de över vattnen, att vända dem till blod, och att slå jorden med varje plåga så ofta de vill.

7 Och när de har fullbordat sitt vittnesbörd, ska vilddjuret som stiger upp ur avgrunden göra krig med dem och besegra dem och döda dem. 8 Och deras lik ligger på gatan i den stora staden som andligt kallas Sodom och Egypten, där även deras Herre blev korsfäst. 9 Och man ser från folken och stammarna och tungorna och folkslagen deras lik i tre och en halv dagar, och deras lik låter man inte läggas i en grav. 10 Och de som bor på jorden gläder sig över dem och fröjdar sig och skickar äregåvor till varandra, eftersom dessa två profeter hade plågat dem som bor på jorden.

11 Och efter de tre dagarna och en halv kom livsande från Gud in i dem, och de stod på sina fötter. Och stor fruktan föll över dem som skådade dem. 12 Och de hörde en väldig röst från himlen som sade till dem: ”Stig upp hit!” Och de steg upp till himlen i molnet, och deras fiender skådade dem. 13 Och i den stunden blev det en stor jordbävning, och tiondelen av staden föll. Och vid jordbävningen dödades sjutusen människonamn, och de övriga blev förskräckta och gav ära åt himlens Gud.

14 Det andra veropet har gått iväg. Se, det tredje veropet kommer snart.

Den sjunde basunen

15 Och den sjunde ängeln basunerade. Och det blev väldiga röster i himlen som sade:

”Världens rike har blivit vår Herres och hans Kristi,

och han ska regera till eonernas eoner.”

16 Och de tjugofyra äldste som inför Gud satt på sina troner föll ner på sina ansikten och tillbad Gud 17 och sade:

”Vi tackar dig, Herre Gud Allhärskare, du som är och som var,

för att du har tagit din stora makt och regerat.

18 Och folkslagen vredgades, och kommen är din vrede,

och tiden för de döda att dömas

och att ge lönen till dina fasttjänare profeterna och de heliga

och dem som fruktar ditt namn, de små och de stora,

och fördärva dem som fördärvar jorden.”

19 Och Guds tempelbyggnad öppnades i himlen, och hans förbundsark visade sig i hans tempelbyggnad. Och det blev blixtar och röster och åskor och jordbävning och väldigt hagel.

12

Kvinnan och draken

1 Och ett stort tecken visade sig i himlen: en kvinna klädd i solen, och månen var under hennes fötter, och på hennes huvud en krans av tolv stjärnor. 2 Och havande i magen ropar hon och har värkar och är plågad att föda.

3 Och det visade sig ett annat tecken i himlen, och se: en drake, stor och eldröd, som hade sju huvuden och tio horn och på sina huvuden sju kronor. 4 Och hans svans släpar med sig tredjedelen av himlens stjärnor och kastade dem till jorden.

Och draken stod framför kvinnan som skulle föda för att, när hon fött sitt barn, äta upp det. 5 Och hon födde en son, en hanne som kommer att vara herde för alla folkslag med järnstav. Och hennes barn rycktes upp till Gud och till hans tron. 6 Och kvinnan flydde till ödemarken, dit där hon har en plats beredd av Gud, så att man där ger henne näring i ettusen tvåhundrasextio dagar.

Draken kastas till jorden

7 Och det blev krig i himlen, Mikael och hans änglar för att kriga med draken. Och draken krigade, även hans änglar. 8 Och han* mäktade inte, och ingen plats fanns för dem mer i himlen. 9 Och då kastades den stora draken, den urtida ormen som kallas Djävul och Satan, som förvillar hela den bebodda världen. Han kastades till jorden, och hans änglar kastades med honom. 10 Och jag hörde en väldig röst i himlen som sade:

”Nu kom frälsningen och makten

och vår Guds rike och hans Kristi auktoritet,

för nu kastades våra syskons anklagare

som anklagar dem inför vår Gud dag och natt.*

11 Och de besegrade honom genom Lammets blod

och genom sitt vittnesbörds ord,

och älskade inte sin själ ända till döden.

12 Därför: Fröjda er, himlar, och ni som i dem har ert tält!

Ve jorden och havet!

För djävulen har stigit ner till er och har stort raseri,

då han vet att han har liten tid.”

13 Och när draken såg att han blivit kastad till jorden, förföljde han kvinnan som hade fött hannen. 14 Och åt kvinnan gavs den stora örnens två vingar för att flyga till ödemarken, till hennes plats, dit där hon ges näring en tid och tider och en halv tid, borta från ormens ansikte. 15 Och ormen kastade ur sin mun efter kvinnan vatten som en flod, för att göra henne flodburen. 16 Och jorden hjälpte kvinnan, och jorden öppnade sin mun och slukade floden som draken kastade ur sin mun.

17 Och draken vredgades mot kvinnan, och han gick bort för att göra krig med de övriga av hennes säd som håller fast vid Guds bud och har Jesu vittnesbörd. 18 Och han stod* på havets sand.

13

Vilddjuret från havet

1 Och jag såg ur havet ett vilddjur stiga upp som hade tio horn och sju huvuden, och på sina horn tio kronor och på sina huvuden ett namn* av hädelse. 2 Och vilddjuret som jag såg var likt en leopard, och dess fötter var som en björns och dess mun som ett lejons mun. Och draken gav det sin makt och sin tron och stor auktoritet. 3 Och ett av dess huvuden var såsom slaktat till döds, och dess dödsslag hade botats. Och hela jorden var förundrad efter vilddjuret. 4 Och de tillbad draken eftersom han hade gett auktoriteten åt vilddjuret, och de tillbad vilddjuret och sade: ”Vem är lik vilddjuret? Och vem kan kriga med det?”

5 Och åt det gavs en mun som talade stora ting och hädelser, och åt det gavs auktoritet att göra så i fyrtiotvå månader. 6 Och det öppnade sin mun till hädelse mot Gud, för att häda hans namn och hans tabernakel, dem som i himlen har sitt tält. 7 Och åt det gavs att göra krig med de heliga och besegra dem*, och åt det gavs auktoritet över varje stam och folk och tunga och folkslag. 8 Och tillbe det ska alla som bor på jorden, den vars namn inte är skrivet i livets bokrulle hos Lammet som är slaktat, från världens grundläggning.

9 Om någon har öra ska han höra: 10 Om någon ska till fångenskap, beger han sig*. Om någon kommer att döda* med svärd, måste han dödas med svärd. Här är de heligas uthållighet och tro.

Vilddjuret från jorden

11 Och jag såg ett annat vilddjur stiga upp ur jorden, och det hade två horn likt ett lamm och talade som en drake. 12 Och all auktoritet från det första vilddjuret gör det inför det, och det får jorden och de som bor på den att tillbe det första vilddjuret vars dödsslag hade botats. 13 Och det gör stora tecken, så att det till och med får eld från himlen att komma ner till jorden inför människorna. 14 Och det förvillar dem som bor på jorden genom tecknen som getts det att göra inför vilddjuret, och det säger åt dem som bor på jorden att göra en bild åt vilddjuret som har svärdsslaget och levde* igen. 15 Och åt det gavs att ge ande åt vilddjurets bild, för att vilddjurets bild också skulle tala och göra så att alla som inte tillber vilddjurets bild dödas.

16 Och det gör med alla, de små och de stora och de rika och de fattiga och de fria och fasttjänarna, att man ger dem ett märke på deras högra hand eller på deras panna 17 och att ingen kan köpa eller sälja utom den som har märket, vilddjurets namn eller talet för dess namn. 18 Här är visheten. Den som har förnuft ska räkna fram vilddjurets tal, för en människas tal är det. Och dess tal är sexhundrasextiosex*.

14

Lammet på Sions berg

1 Och jag såg, och se: Lammet stående på Sions berg, och med honom hundrafyrtiofyra tusen som hade hans namn och hans Fars namn skrivet på sina pannor. 2 Och jag hörde en röst från himlen, som en röst av stora vatten och som en röst av väldig åska. Och rösten som jag hörde var som av harpsångare harpande på sina harpor.

3 Och de sjöng som en ny sång inför tronen och inför de fyra varelserna och de äldste, och ingen kunde lära sig sången utom de hundrafyrtiofyra tusen, de som är köpta från jorden. 4 Dessa är de som inte har besudlat sig med kvinnor, för jungfrur är de, dessa som följer Lammet vart det än beger sig. Dessa har blivit köpta från människorna som en förstling åt Gud och åt Lammet, 5 och i deras mun har det inte funnits lögn. De är felfria.

Tre änglars budskap

6 Och jag såg en annan ängel, flygande mitt på himlen, som hade ett eoniskt evangelium att evangelisera över dem som satt på jorden och över varje folkslag och stam och tunga och folk, 7 och han sade med väldig röst: ”Frukta Gud och ge honom ära! För stunden för hans dom har kommit. Och tillbe honom som har gjort himlen och jorden och hav och vattenkällor.”

8 Och en annan andra ängel följde efter och sade: ”Fallit, fallit har det stora Babylon! Av sitt otuktsraseris vin har hon gett alla folkslagen att dricka.”

9 Och en annan tredje ängel följde dem och sade med väldig röst: ”Om någon tillber vilddjuret och dess bild och tar emot ett märke på sin panna eller på sin hand, 10 ska han också dricka av Guds raseris vin som blandats oblandat i hans vredes bägare, och plågas i eld och svavel inför heliga änglar och inför Lammet. 11 Och röken från deras plåga stiger till eoners eoner, och de har ingen ro dag och natt, de som tillber vilddjuret och dess bild, och om någon tar emot märket med dess namn.” 12 Här är de heligas uthållighet, de som håller fast vid Guds bud och tron på Jesus.

13 Och jag hörde en röst från himlen som sade: ”Skriv: Saliga de döda som i Herren dör från nu. Ja, säger Anden, så att de får vila från sina mödor. För deras gärningar följer med dem.”

Jorden skördas

14 Och jag såg, och se: ett vitt moln, och på molnet en som satt lik en människoson, som på sitt huvud hade en krans av guld och i sin hand en skarp skära. 15 Och en annan ängel kom ut från tempelbyggnaden och ropade med väldig röst till honom som satt på molnet: ”Skicka ut din skära och skörda! För stunden att skörda har kommit, för jordens skörd har torkat.” 16 Och då kastade han som satt på molnet sin skära över jorden, och jorden skördades.

17 Och en annan ängel kom ut från tempelbyggnaden i himlen, och även han hade en skarp skära. 18 Och en annan ängel kom ut från altaret och* hade auktoritet över elden, och han ropade med ett väldigt vrål till honom som hade den skarpa skäran och sade: ”Skicka ut din skarpa skära och bärga klasarna från jordens vinstock! För mognat har dess druvor.” 19 Och då kastade ängeln sin skära till jorden, och han bärgade jordens vinstock och kastade i Guds raseris stora vinpress. 20 Och vinpressen trampades utanför staden, och ut gick blod från pressen ända upp till betslen på hästarna ettusensexhundra stadier* bort.

15

Sången till Lammet

1 Och jag såg ett annat tecken i himlen, stort och förunderligt: sju änglar som hade sju plågor, de sista. För med dem har Guds raseri fullbordats.

2 Och jag såg som ett hav av glas, blandat med eld, och dem som hade segrat från vilddjuret och från dess bild och från dess namns tal, och de stod på glashavet och hade Guds harpor. 3 Och de sjunger Guds fasttjänare Moses sång och Lammets sång och säger:

”Stora och förunderliga är dina gärningar,

Herre Gud Allhärskare.

Rättfärdiga och sannfärdiga är dina vägar,

du folkslagens* Kung.

4 Vem ska alls inte frukta dig, Herre, och ära ditt namn?

För du ensam är gudlig,

för alla folkslagen ska komma och tillbe inför dig.

För dina rättfärdighetsdomar har trätt fram.”

De sju sista plågorna

5 Och efter detta såg jag, och nu öppnades tempelbyggnaden med vittnesbördets tabernakel i himlen. 6 Och ut kom de sju änglarna som hade de sju plågorna ur tempelbyggnaden, iklädda glänsande rent linne och ombältade runt bröstkorgarna med bälten av guld. 7 Och en av de fyra varelserna gav de sju änglarna sju skålar av guld, fulla av raseri från Gud som lever till eonernas eoner. 8 Och tempelbyggnaden fylldes med rök av Guds härlighet och av hans makt, och ingen kunde gå in i tempelbyggnaden förrän de sju änglarnas sju plågor hade fullbordats.

16

1 Och jag hörde en väldig röst från tempelbyggnaden som sade till de sju änglarna: ”Bege er och utgjut de sju skålarna med Guds raseri på jorden.”

2 Och den förste gick iväg och utgöt sin skål på jorden. Och det kom ett ont och elakt varigt sår på de människor som hade vilddjurets märke och som tillbad dess bild.

3 Och den andre utgöt sin skål i havet. Och det blev till blod som från en död, och varje själ av liv dog som fanns i havet.

4 Och den tredje utgöt sin skål i floderna och vattenkällorna. Och de blev till blod, 5 och jag hörde vattnens ängel säga:

”Rättfärdig är du som är och som var, du Gudlige,

för att du dömt detta.

6 För blod av heliga och profeter har de utgjutit,

och blod har du gett dem att dricka.

De är värda det.”

7 Och jag hörde altaret säga: ”Ja, Herre Gud Allhärskare. Sannfärdiga och rättfärdiga är dina domar.”

8 Och den fjärde utgöt sin skål över solen. Och åt den gavs att sveda människorna med eld, 9 och människorna sveddes av väldig hetta och hädade Guds namn, han som har auktoriteten över dessa plågor. Och de ändrade inte sinne till att ge honom ära.

10 Och den femte utgöt sin skål över vilddjurets tron. Och dess rike blev förmörkat, och de gnagde sina tungor av smärtan 11 och hädade himlens Gud av sina smärtor och av sina variga sår. Och de ändrade inte sinne från sina gärningar.

12 Och den sjätte utgöt sin skål över den stora floden Eufrat. Och dess vatten torkade ut, så att vägen bereddes för kungarna från solens uppgång. 13 Och jag såg ur drakens mun och ur vilddjurets mun och ur den falske profetens mun tre orena andar, som paddor. 14 För de är demoners andar som gör tecken, som går ut till kungarna i hela den bebodda världen för att samla dem till kriget på Gud Allhärskarens stora dag. 15 ”Se, jag kommer som en tjuv. Salig den som är vaken och bevarar sina kläder, så att han inte vandrar naken och man ser hans oanständighet.” 16 Och de* samlade dem till den plats som kallas på hebreiska Harmagedon.

Den sjunde skålen

17 Och den sjunde utgöt sin skål över luften. Och det utgick en väldig röst ur tempelbyggnaden från tronen som sade: ”Det har skett.” 18 Och det blev blixtar och röster och åskor, och det blev en stor jordbävning, en sådan som inte har varit från det att människor blev till på jorden – en så stor jordbävning, så väldig. 19 Och den stora staden blev till tre delar, och folkslagens städer föll. Och det stora Babylon blev ihågkommet inför Gud, att ge henne bägaren med hans vredesraseris vin. 20 Och varje ö flydde, och berg fanns inte mer. 21 Och stort hagel, som talenttungt*, kommer ner från himlen över människorna. Och människorna hädade Gud av hagelplågan, för dess plåga är mycket stor.

17

Domen över den stora skökan

1 Och sedan kom en av de sju änglarna som hade de sju skålarna och talade med mig och sade: ”Kom, jag ska visa dig domen över den stora skökan som sitter på stora vatten. 2 Med henne har jordens kungar begått otukt, och de som bor på jorden har berusat sig av hennes otukts vin.”

3 Och han förde bort mig till en ödemark i Ande. Och jag såg en kvinna sittande på ett scharlakansrött vilddjur, fullt av hädelsenamn, som hade sju huvuden och tio horn. 4 Och kvinnan var klädd i purpur och scharlakan och förgylld med guld och ädelsten och pärlor, och hade en bägare av guld i sin hand, full av skändligheter och orenheterna från hennes otukt. 5 Och på hennes panna var ett namn skrivet, ett mysterium: ”Babylon den stora, modern till jordens skökor och skändligheter.”

6 Och jag såg kvinnan berusad av de heligas blod och av Jesu vittnens* blod. Och jag blev förundrad när jag såg henne, med stor undran.

7 Och då sade mig ängeln: ”Varför blev du förundrad? Jag ska säga dig mysteriet med kvinnan och vilddjuret som bär henne och som har de sju huvudena och de tio hornen. 8 Vilddjuret som du såg, det var och är inte, och det kommer att stiga upp ur avgrunden och bege sig mot fördärv. Och de som bor på jorden ska förundras, de vilkas namn inte är skrivet på livets bokrulle från världens grundläggning när de ser vilddjuret, eftersom det var och inte är och kommer att vara där.

9 Här är det förnuft som har vishet: de sju huvudena är sju berg där kvinnan sitter på dem. Och sju kungar är de: 10 fem har fallit, en är, en annan har ännu inte kommit. Och när han kommer, måste han lite bli kvar. 11 Och vilddjuret, som var och inte är, är också själv en åttonde och är av de sju, och mot fördärv beger han sig. 12 Och de tio hornen som du såg är tio kungar som ännu inte har fått kungamakt, men auktoritet som kungar får de för en timme med vilddjuret. 13 Dessa har en enda avsikt, och sin makt och auktoritet ger de till vilddjuret. 14 Dessa ska kriga med Lammet, och Lammet ska besegra dem, för han är herrars Herre och kungars Kung. Och de som är med honom är kallade och utvalda och trofasta.”

15 Och han säger till mig: ”Vattnen som du såg där skökan sitter är folk och skaror, och folkslag och tungor. 16 Och de tio hornen som du såg och vilddjuret, dessa ska hata skökan. Och ödelagd ska de göra henne och naken, och hennes kött ska de äta, och henne ska de bränna upp i eld. 17 För Gud har gett i deras hjärtan att göra hans avsikt och göra en enda avsikt och ge sin kungamakt åt vilddjuret, ända tills Guds ord blir fullbordade. 18 Och kvinnan som du såg är den stora staden som har kungamakt över jordens kungar.”

18

Babylons fall

1 Efter detta såg jag en annan ängel som kom ner från himlen och hade stor auktoritet, och jorden lystes upp av hans härlighet. 2 Och han ropade med stark röst och sade: ”Fallit, fallit har det stora Babylon! Och det har blivit en boningsplats för demoner, och ett fängelse för varje oren ande, och ett fängelse för varje oren och hatad fågel*. 3 För av hennes otuktsraseris vin har alla folkslagen druckit*. Och jordens kungar har med henne begått otukt, och jordens köpmän har av kraften i hennes överdåd blivit rika.”

4 Och jag hörde en annan röst från himlen som sade: ”Gå ut från henne, mitt folk, så att ni inte blir samdelaktiga i hennes synder, och från hennes plågor så att ni inte får ta emot. 5 För hennes synder har anslutit sig ända upp till himlen, och Gud har mints hennes orätter. 6 Ge henne tillbaka såsom också hon gav tillbaka, och dubbla dubbelt efter hennes gärningar. I bägaren som hon har blandat ska ni blanda åt henne dubbelt. 7 Så mycket som hon har ärat sig själv och haft överdåd, så mycket ska ni ge henne plåga och sorg. För i sitt hjärta säger hon att: Jag sitter som drottning, och änka är jag inte, och sorg ska jag aldrig se. 8 Därför ska på en enda dag hennes plågor komma, död och sorg och svält. Och i eld ska hon brännas upp, för stark är Herren Gud som har dömt henne.”*

9 Och de ska gråta och slå sig själva över henne, jordens kungar som med henne har begått otukt och haft överdåd, när de ser röken från hennes brännande 10 medan de står långt ifrån av fruktan för hennes plåga och säger:

”Ve, ve, du stora stad! Babylon, du starka stad!

För på en enda timme kom din dom.”

11 Och jordens köpmän gråter och sörjer över henne, eftersom ingen köper deras last längre: 12 last av guld och silver och ädelsten och pärlor och fint linne och purpur och siden och scharlakan, och allt tujaträ* och varje kärl av elfenben och varje kärl av ädlaste trä och av brons och järn och marmor, 13 och kanel och kardemumma och rökelser och balsam och olibanum* och vin och olja och fint mjöl och vete och boskap och får, och av hästar och vagnar och kroppar, och människors själar.

14 Och din sommarfrukt för själens begär

har gått bort från dig,

och allt det flotta och det glänsande

har gått förlorat från dig,

och aldrig mer ska man det finna.

15 Köpmännen för detta, som blivit rika av henne, ska stå långt ifrån av fruktan för hennes plåga och gråta och sörja 16 och säga:

”Ve, ve, du stora stad,

klädd i fint linne och purpur och scharlakan

och förgylld med guld och ädelsten och pärla!

17 För på en enda timme ödelades sådan rikedom.”

Och varje styrman och varje seglare på plats och sjömän och alla som arbetar på havet stod långt ifrån 18 och ropade, när de såg röken från hennes brännande, och sade: ”Vem var lik den stora staden?” 19 Och de kastade stoft över sina huvuden och ropade och grät och sörjde, och sade:

”Ve, ve, den stora staden

i vilken alla som hade skeppen på havet

blev rika av hennes dyrbarhet!

För på en enda timme blev hon ödelagd.

20 Fröjda dig över henne,

himmel och heliga och apostlar och profeter!

För Gud har dömt er dom från henne.”

21 Och en stark ängel tog upp en sten, som en stor kvarnsten, och kastade i havet och sade:

”Så ska den med fart kastas, Babylon den stora staden,

och aldrig finnas mer.

22 Och ljud av harpsångare och musiker och flöjtblåsare

och trumpetare ska aldrig höras i dig mer,

och någon hantverkare av något yrke ska aldrig finnas i dig mer,

och ljud av kvarnsten ska aldrig höras i dig mer,

23 och ljus från lampa ska aldrig lysa i dig mer,

och röst av brudgum och brud ska aldrig höras i dig mer.

För dina köpmän var jordens stormän,

för genom din häxkonst* förvillades alla folkslagen.

24 Och i henne fanns blod av profeter och heliga

och alla som slaktats på jorden.”

19

Halleluja i himlen

1 Efter detta hörde jag som en väldig röst från en stor skara i himlen som sade:

”Halleluja!

Frälsningen och äran och makten tillhör vår Gud,

2 för sannfärdiga och rättfärdiga är hans domar.

För han har dömt den stora skökan

som fördärvade jorden med sin otukt,

och skipat rätt för sina fasttjänares blod från hennes hand.”

3 Och en andra gång har de sagt: ”Halleluja!”* Och röken från henne stiger upp till eonernas eoner.

4 Och de tjugofyra äldste och de fyra varelserna föll ner och tillbad Gud som sitter på tronen och sade: ”Amen. Halleluja!” 5 Och en röst från tronen utgick och sade:

”Lovprisa vår Gud, alla hans fasttjänare

och ni som fruktar honom, de små och de stora!”

Lammets bröllop

6 Och jag hörde som en röst av en stor skara och som en röst av stora vatten och som en röst av starka åskor som sade:

”Halleluja!

För han har börjat regera,

Herren vår Gud Allhärskaren.

7 Låt oss glädjas och jubla och ge honom äran!

För Lammets bröllop har kommit,

och hans hustru har berett sig,

8 och åt henne har getts att klä sig i glänsande rent fint linne.”

För det fina linnet är de heligas rättfärdighetsdomar.

9 Och han säger till mig: ”Skriv: Saliga de som till Lammets bröllopsmåltid är bjudna.” Och han säger till mig: ”Dessa är Guds sannfärdiga ord.” 10 Och jag föll ner inför hans fötter för att tillbe honom. Och han säger till mig: ”Se, inte så! En medtjänare är jag till dig och dina syskon som har Jesu vittnesbörd. Gud ska du tillbe.” För Jesu vittnesbörd är profetians Ande.

Ryttaren på den vita hästen

11 Och jag såg himlen öppnad, och se: en vit häst, och han som sitter på den [kallas*] Trofast och Sannfärdig, och i rättfärdighet dömer han och krigar. 12 Och hans ögon är en låga av eld, och på hans huvud finns många kronor, och han har ett namn skrivet som ingen känner utom han själv 13 och är klädd i en mantel doppad i* blod. Och hans namn har kallats Guds Ord. 14 Och trupperna i himlen följde honom på vita hästar, iklädda rent vitt fint linne. 15 Och ur hans mun utgår en skarp klinga för att med den slå folkslagen. Och han ska vara herde för dem med järnstav, och han trampar Gud Allhärskarens vredesraseris vinpress. 16 Och han har på manteln och på sitt lår ett namn skrivet: ”Kungars Kung och herrars Herre.”

17 Och jag såg en ängel stå i solen, och han ropade med väldig röst och sade till alla fåglarna flygande mitt på himlen: ”Kom, samlas till Guds stora festmåltid 18 för att äta kött av kungar och kött av befälhavare och kött av starka män, och kött av hästar och av dem som sitter på dem, och kött av alla, både fria och fasttjänare och små och stora.”

19 Och jag såg vilddjuret och jordens kungar och deras trupper, samlade för att göra kriget med honom som sitter på hästen och med hans trupp. 20 Och vilddjuret fångades, och med det den falske profeten som hade gjort tecknen inför det, med vilka han förvillat dem som tog emot vilddjurets märke och dem som tillbad dess bild. Levande kastades de två i eldsjön som brinner av svavel. 21 Och de övriga dödades med klingan från honom som satt på hästen, den som utgick ur hans mun. Och alla fåglarna mättades av deras kött.

20

Tusenårsriket

1 Och jag såg en ängel stiga ner från himlen, och han hade nyckeln till avgrunden och en stor kedja i sin hand. 2 Och han grep draken, den urtida ormen som är djävul och Satan, och band honom för tusen år. 3 Och han kastade honom i avgrunden och stängde och satte sigill ovanför honom, för att han inte mer skulle förvilla folkslagen förrän de tusen åren hade fullbordats. Efter detta måste han bli löst en liten tid.

4 Och jag såg troner, och de satte sig på dem och en dom gavs åt dem. Samt själarna av dem som hade blivit yxade för Jesu vittnesbörd och för Guds ord, och de som inte hade tillbett vilddjuret eller dess bild och inte tagit emot märket på pannan och på sin hand. Och de levde och regerade med Kristus i tusen år. 5 Detta är* den första uppståndelsen. 6 Salig och helig den som har del i den första uppståndelsen. Över dessa har den andra döden ingen auktoritet, utan de ska vara Guds och Kristi präster och regera med honom i tusen år.

Satans nederlag

7 Och när de tusen åren är fullbordade, ska Satan bli löst från sitt fängelse. 8 Och han ska gå ut för att förvilla folkslagen i jordens fyra hörn, Gog och Magog, för att samla dem till kriget. Deras antal var som havets sand. 9 *Och de gick upp över jordens bredd och omringade de heligas läger och den älskade staden. Och eld kom ner från* Gud ur himlen och förtärde dem. 10 Och djävulen som förvillade dem kastades i sjön av eld och svavel, där också vilddjuret och den falske profeten var. Och de ska plågas dag och natt till eonernas eoner.

De dödas dom

11 Och jag såg en stor vit tron, och honom som satt på den. Från hans ansikte flydde jorden och himlen, och ingen plats fanns för dem. 12 Och jag såg de döda, de stora och de små, stå inför tronen. Och bokrullar öppnades. Och en annan bokrulle öppnades, som är livets. Och de döda dömdes utifrån det som var skrivet i bokrullarna, efter sina gärningar. 13 Och havet gav de döda som var i det, och döden och Hades gav de döda som var i dem, och var och en dömdes efter sina gärningar. 14 Och döden och Hades kastades i eldsjön. Detta är den andra döden, eldsjön. 15 Och om någon inte fanns i livets bok skriven, kastades han i eldsjön.

21

En ny himmel och en ny jord

1 Och jag såg en ny himmel och en ny jord. För den första himlen och den första jorden hade gått bort, och havet finns inte mer. 2 Och den heliga staden, det nya Jerusalem såg jag komma ner ur himlen från Gud, beredd som en brud smyckad för sin man. 3 Och jag hörde en väldig röst från tronen som sade: ”Se: Guds tabernakel är hos människorna, och han ska ha sitt tält hos dem. Och de ska vara hans folk*, och Gud själv ska vara hos dem som deras* Gud. 4 Och han ska stryka bort varje tår från deras ögon. Och döden ska inte finnas mer, och varken sorg eller skri eller smärta ska finnas mer. Det första har gått bort.”

5 Och han som satt på tronen sade: ”Se: jag gör allting nytt.” Och han säger: ”Skriv. För dessa ord är trofasta och sannfärdiga.” 6 Och han sade till mig: ”Det har skett. Jag* är Alfa och Omega, begynnelsen och slutet. Åt den som törstar ska jag ge ur källan med livets vatten gratis. 7 Den som segrar ska få ärva detta. Och jag ska för honom vara Gud, och han ska för mig vara son. 8 Men för de fega och otroende och skändliga och mördarna och de otuktiga och häxmästarna* och avgudadyrkarna och alla de lögnaktiga, deras del är i sjön som brinner av eld och svavel. Det är den andra döden.”

Det nya Jerusalem

9 Och sedan kom en av de sju änglarna som hade de sju skålarna fulla med de sju sista plågorna och talade med mig och sade: ”Kom, jag ska visa dig bruden, Lammets hustru.” 10 Och han förde mig bort i Ande upp på ett stort och högt berg och visade mig den heliga staden, Jerusalem, som kom ner ur himlen från Gud. 11 Den hade Guds härlighet, dess ljusglans lik ädlaste sten, som kristallklar jaspissten.

12 Den hade en stor och hög mur, den hade tolv porthus och över* porthusen tolv änglar och namn skrivna, vilka är från de tolv stammarna av Israels söner: 13 från öster tre porthus, och från norr tre porthus, och från söder tre porthus, och från väster tre porthus. 14 Och stadens mur hade tolv grundvalar, och på dem tolv namn från Lammets tolv apostlar.

15 Och han som talade med mig hade ett mått, en rörstav av guld för att mäta staden och dess porthus och dess mur. 16 Och staden ligger som en fyrkant, och dess längd är så stor som bredden. Och han mätte staden med rörstaven till tolvtusen stadier*. Dess längd och bredd och höjd är lika. 17 Och han mätte dess mur till hundrafyrtiofyra alnar* efter en människas mått, vilket är en ängels.

18 Och dess murs uppbyggnad var jaspis, och staden var rent guld, likt rent glas. 19 Grundvalarna för stadens mur var smyckade med varje ädelsten: den första grundvalen var jaspis, den andra safir, den tredje kalcedon, den fjärde smaragd, 20 den femte sardonyx, den sjätte karneol, den sjunde krysolit, den åttonde beryll, den nionde topas, den tionde krysopras, den elfte hyacint, den tolfte ametist. 21 Och de tolv porthusen var tolv pärlor. Vart och ett av porthusen var av en enda pärla. Och stadens gata var rent guld, som genomskinligt glas.

22 Och tempelbyggnad såg jag inte i den, för Herren Gud Allhärskaren är dess tempelbyggnad, och Lammet. 23 Och staden har inget behov av solen eller månen för att lysa för den, för Guds härlighet har lyst upp den, och dess lampa är Lammet. 24 Och folkslagen ska vandra genom dess ljus, och jordens kungar för sin härlighet in i den. 25 Och dess porthus ska aldrig stängas om dagen – för natt ska inte finnas där – 26 och de ska föra folkslagens härlighet och heder in i den. 27 Och aldrig ska det komma in i den något oheligt, och den som gör skändlighet och lögn, utan bara de som är skrivna i livets bokrulle hos Lammet.

22

1 Och han visade mig en flod med livets vatten, glänsande som kristall, som går ut från Guds och Lammets tron.* 2 I mitten av dess gata och floden, härifrån och därifrån, finns livets trä som gör frukter tolv gånger. Varenda månad avger det sin frukt, och träets löv är till läkedom för folkslagen.

3 Och inget förbannat ska finnas mer. Och Guds och Lammets tron ska vara i den, och hans fasttjänare ska dyrka honom. 4 Och de ska se hans ansikte, och hans namn ska vara på deras pannor. 5 Och natt ska inte finnas mer, och de har inget behov av lampas ljus eller solens ljus, för Herren Gud ska lysa upp dem. Och de ska regera till eonernas eoner.

Jesus kommer snart

6 Och han sade till mig: ”Dessa ord är trofasta och sannfärdiga. Och Herren, profeternas andars Gud, har sänt sin ängel för att visa sina fasttjänare det som måste ske med hast.” 7 ”Och se, jag kommer snart. Salig den som håller fast vid profetians ord i denna bokrulle.”

8 Och jag, Johannes, är den som hör och ser detta. Och när jag hade hört och sett, föll jag ner för att tillbe framför fötterna hos ängeln som visade mig detta. 9 Och han säger till mig: ”Se, inte så! En medtjänare är jag till dig och dina syskon profeterna och dem som håller fast vid orden i denna bokrulle. Gud ska du tillbe.”

10 Och han säger till mig: ”Sätt inte sigill på profetians ord i denna bokrulle. För tiden är nära. 11 Den som gör orätt ska göra mer orätt, och den smutsige smutsa ner sig mer. Och den rättfärdige ska göra mer rättfärdighet, och den helige helga sig mer.

12 Se, jag kommer snart. Och min lön är med mig, för att löna var och en såsom hans gärning kommer att vara. 13 Jag är Alfa och Omega, den förste och den siste, begynnelsen och slutet. 14 Saliga de som sköljer sina dräkter*, så att rättigheten blir deras till livets trä och de får komma in genom porthusen till staden. 15 Utanför är hundarna och häxmästarna och de otuktiga och mördarna och avgudadyrkarna, och var och en som har lögnen kär och gör den.

16 Jag, Jesus, har skickat min ängel att vittna för er om detta i församlingarna. Jag är Davids rotskott och ättling, den glänsande morgonstjärnan.”

17 Och Anden och bruden säger: ”Kom!” Och den som hör ska säga: ”Kom!” Och den som törstar ska komma. Den som vill ska ta emot livets vatten gratis.

18 Jag vittnar för var och en som hör profetians ord i denna bokrulle: Om någon lägger på ovanpå detta, ska Gud lägga på honom plågorna som är skrivna i denna bokrulle. 19 Och om någon tar bort från orden i bokrullen med denna profetia, ska Gud ta bort hans del från livets trä och av den heliga staden som är skrivna i denna bokrulle. 20 Han som vittnar om detta säger: ”Ja, jag kommer snart.” Amen, kom Herre Jesus!

21 Herren Jesu nåd vare med alla de heliga. Amen*.

* 1:2 1:2 Jesu Kristi vittnesbörd Eller ”vittnesbördet om Jesus Kristus”

* 2:19 2:19 tro Eller ”trohet”

* 3:10 3:10 mitt ord om uthållighet Eller ”ordet om min uthållighet”

* 4:5 4:5 röster Eller ”ljud” (även i 8:5, 11:19, 16:18)

* 5:5 5:5 sju Andra handskrifter: [-]

* 5:10 5:10 ska regera Andra handskrifter: ”regerar”

* 5:11 5:11 en röst Andra handskrifter: ”som en röst”

* 6:6 6:6 choinix Ca 1 liter

* 6:6 6:6 denar Ca en dagslön för arbetaren

* 6:11 6:11 uppfyllt sitt mått Andra handskrifter: ”uppfyllts”

* 6:17 6:17 deras Andra handskrifter: ”hans”

* 9:11 9:11 Abaddon... Apollyon Hebreiska för ”fördärv” och grekiska för ”förgöraren”

* 9:13 9:13 de fyra Andra handskrifter: [-]

* 9:21 9:21 häxerier Eller ”droger”

* 12:8 12:8 han Andra handskrifter: ”de”

* 12:10 12:10 Eller ”Nu blev frälsningen och makten och riket vår Guds och auktoriteten hans Kristi”

* 12:18 12:18 han stod Andra handskrifter: ”jag stod”

* 13:1 13:1 ett namn Andra handskrifter: ”namn” (plural)

* 13:7 13:7 Och åt det gavs att göra krig med de heliga och besegra dem Andra handskrifter: [-]

* 13:10 13:10 sig Andra handskrifter: ”sig till fångenskap”

* 13:10 13:10 kommer att döda Andra handskrifter: ”ska dödas” eller ”dödar”

* 13:14 13:14 levde igen Eller ”levde ändå”

* 13:18 13:18 sexhundrasextiosex Andra handskrifter: ”sexhundrasexton”

* 14:18 14:18 kom ut från altaret och Andra handskrifter: ”från altaret”

* 14:20 14:20 ettusensexhundra stadier Ca 300 km

* 15:3 15:3 folkslagens Andra handskrifter: ”eonernas”

* 16:16 16:16 de Andra handskrifter: ”han”

* 16:21 16:21 talenttungt Ca 30-40 kg

* 17:6 17:6 vittnens Grek. martýron

* 18:2 18:2 fågel Andra handskrifter: ”fågel, och ett fängelse för varje orent vilddjur”

* 18:3 18:3 druckit Andra handskrifter: ”fallit”

* 18:8 18:8 Enligt annan tolkning fortsätter citatet till kapitlets slut

* 18:12 18:12 tujaträ Aromatiskt träslag

* 18:13 18:13 olibanum Ren vit rökelseharts (”frankincense”)

* 18:23 18:23 din häxkonst Eller ”ditt drogande”

* 19:3 19:3 ”Halleluja!” Enligt annan tolkning fortsätter citatet till versens slut

* 19:11 19:11 kallas Andra handskrifter: ”är”

* 19:13 19:13 doppad i Andra handskrifter: ”bestänkt med”

* 20:5 20:5 Detta är Andra handskrifter: ”De övriga av de döda levde inte förrän de tusen åren var fullbordade. Detta är”

* 20:9 20:92 Kung 1:10

* 20:9 20:9 från Gud Andra handskrifter: [-]

* 21:3 21:3 folk Vissa handskrifter i singular, andra i plural

* 21:3 21:3 som deras Gud Andra handskrifter: [-]

* 21:6 21:6 Det har skett. Jag är Andra handskrifter: ”Jag har blivit”

* 21:8 21:8 häxmästarna Eller ”drogblandarna” (även i 22:15)

* 21:12 21:12 över Eller ”vid”

* 21:16 21:16 tolvtusen stadier Ca 2 200 km

* 21:17 21:17 hundrafyrtiofyra alnar Ca 70 m

* 22:1 22:1f tron. 2I mitten av dess gata och floden Eller ”tron 2i mitten av dess gata. Och vid floden”

* 22:14 22:14 sköljer sina dräkter Andra handskrifter: ”gör hans bud”

* 22:21 22:21 de heliga. Amen Andra handskrifter: [-]